Marele Premiu al celui de-al 4-lea Festival Internațional de Film din Moscova, 1966
Premiul Oscar pentru cel mai bun film străin, 1968
O producție MOSFILM
Gândurile care au consecințe importante
sunt întotdeauna simple.
Toată gândirea mea ar putea încăpea în aceste cuvinte:
Din moment ce oamenii răi își unesc forțele
pentru a deveni puternici,
oamenii buni ar trebui să facă la fel.
Nimic mai simplu.
După romanul lui LEV TOLSTOI
RĂZBOI ȘI PACE
ANDREI BOLKONSKI
Regia: Serghei BONDARCIUC
Ecranizare de Serghei BONDARCIUC, Vasili SOLOVIOV
Imaginea: Anatoly PETRIȚKI
Decorurile: Mihail BOGDANOV, Ghenadi MIASNIKOV
Muzica filmului: Viaceslav OVCINIKOV
Regia de sunet: Yuri MIHAILOV
În rolurile principale:
Liudmila SAVELYEVA (Natașa Rostova)
Serghei BONDARCIUC (Pierre Bezukhov)
Viaceslav TIKHONOV (Andrei Bolkonski)
V. STANITSIN (Ilia Andreievici Rostov)
K. GOLOVKO (Contesa Rostova)
O. TABAKOV (Nikolai Rostov) N. RODIN, S. ERMILOV (Petia Rostov)
I. GUBANOVA (Sonia)
A. KTOROV (Nikolai Andreievici Bolkonski)
A. SHURANOVA (Prințesa Maria) A. VERTINSKAYA (Lisa Bolkonskaia)
B. SMIRNOV (Prințul Vasili) I. SKOBTSEVA (Elena)
V. LANOVOY (Anatole) O. EFREMOV (Dolokhov)
N. TOLKACHEV (Contele Bezukhov) Ye. TYAPKINA (Akhrosimova)
K. POLOVIKOVA (Drubețkaia) E. MARTSEVICI (Drubețkoi)
A. STEPANOVA (Scherer)
D. FIRSOVA (Katiș) G. KRAVCHENKO (Karaghina)
Boris ZAKHAVA (Kutuzov) N. TROFIMOV (Tușin)
G. CHOKHONELIDZE (Bagration) N. RYBNIKOV (Denisov)
V. MURGANOV (Alexandru I) V. STRZHELCHIK (Napoleon)
V. SAFRONOV (Împăratul Francisc) N. BUBNOV (Generalul Mack)
I. SOLOVIOV (Șinșin) Yu. CHEKULAYEV (Nesvițki)
P. SAVIN (Timohin)
SANKT PETERSBURG
S-ar zice că toată lumea și-a pierdut capul.
Faimoasa Anna Pavlovna Scherer,
doamna de onoare cea mai apropiată a împărătesei Maria Fedorovna,
dădea în casa ei recepții
pentru organizarea cărora avea un dar aparte.
În seara aceasta, Anna Pavlovna își "trata" oaspeții
cu un nobil francez, Vicontele de Mortemart,
care se refugiase în Rusia din cauza "Antihristului" Napoleon Bonaparte.
Execuția ducelui de Enghien era o necesitate de stat.
Doamne...
Nu vreți să mergeți la altă masă, dle Pierre?
Da, Napoleon e mare și Revoluția a fost ceva extraordinar...
Mătușa mea vrea să vă cunoască.
Scuză-mă, dragul meu viconte,
dar această serată nefericită a ambasadorilor
mă privează de plăcerea de a te asculta.
Sunt întristat că trebuie să părăsesc această petrecere încântătoare.
Salonul familiei Scherer reunea
"floarea intelectualității înaltei societăți din Sankt Petersburg",
așa cum o numea chiar Anna Pavlovna.
Aici, în timpul acestor serate,
putea cel mai bine să fie luat pulsul politic
al oficialităților aflate în capitala Sankt Petersburg.
Știți, soțul meu vrea să mă părăsească, ar putea să fie ucis.
Spuneți-mi, la ce bun acest război nenorocit?
Te duci la război, prințe?
Generalul Kutuzov a fost destul de amabil să mă ia de aghiotant.
- Dar Lisa, soția ta? - Va pleca la țară.
E un păcat să ne privezi de încântătoarea ta soție.
Nu înțeleg de ce nu pot trăi bărbații fără războaie...
Noi, femeile, nu avem niciun fel de ambiții.
Nu ne lipsește nimic.
Ce i-ai făcut drei Scherer? Acum va fi cu adevărat bolnavă.
Abatele acesta e un tip interesant, dar are o viziune greșită asupra lucrurilor.
Eu consider că pacea eternă este posibilă,
dar, nu știu cum să spun,
nu prin mijloace politice.
Oamenii n-ar trebui să spună mereu tot ce gândesc.
Te-ai hotărât până la urmă? Garda Imperială sau diplomația?
Nu știu deocamdată. Nu-mi place niciuna.
Cred că e francmason, totuși.
Hai să trecem la lucruri mai serioase. Ai fost la Cavalerie?
Nu. Dar mi s-a întâmplat ceva și voiam să-ți povestesc și ție.
Acum suntem în război cu Napoleon.
Dacă ar fi fost un război de eliberare, aș fi înțeles.
Aș fi fost primul care s-ar fi înrolat.
Dar să ajuți Anglia și Austria împotriva celui mai mare om din lume
nu e în regulă.
Dacă toți ar lupta pentru convingerile lor, n-ar mai fi niciun război.
Ar fi minunat!
Poate ar fi minunat, dar nu se va întâmpla niciodată.
Spune-mi, de ce te duci la război?
De ce?
Nu știu.
Trebuie să mă duc.
În afară de asta, mă duc...
Plec pentru că nu-mi place viața pe care o duc aici.
De multe ori m-am întrebat de ce nu s-a măritat niciodată Annette.
Sunteți niște blegi, toți bărbații, că nu ați luat-o de soție.
Îmi pare rău să spun că nu vă pricepeți deloc la femei.
- Ești un orator foarte iscusit, dle Pierre. - Discutam cu soțul dvs.
Nu pot pricepe de ce vrea să plece la război.
Când pleci?
Nu mai vorbiți despre asta, vă rog.
Nu mai vreau să aud despre asta.
Când am realizat că trebuie să întrerup toate aceste relații dragi mie...
Și ceea ce e mai rău, Andrei...
este că mi-e teamă. Mi-e teamă.
Nu pricep de ce ți-e teamă, Lisa.
Toți bărbații sunt egoiști.
Mă abandonează pentru un capriciu, trimițându-mă la țară.
Nu uita că vei fi cu sora și cu tatăl meu.
Dar fără prietenii mei, singură! Cum să nu-mi fie teamă?
Tot nu pricep de ce ți-e teamă așa de tare.
Te-ai schimbat atât de mult...
Medicul ți-a spus să te culci mai devreme. E timpul să te bagi în pat.
Nu mă feresc să-ți vorbesc de față cu dl Pierre.
De luni întregi vreau să te întreb, Andrei.
De ce te-ai schimbat atât de mult? Ce ți-am făcut?
De ce mă părăsești ca să pleci la război?
Mă tratezi de parcă aș fi un copil sau un invalid.
Acum șase luni nu erai așa.
Te implor să încetezi!
Te rog, nu te supăra, prințesă. Este doar închipuirea ta,
pentru că, te asigur...
Eu însumi am simțit că... Știu... pentru că...
Nu, scuzați-mă, nu e treaba altuia.
Nu trebuie să fii supărată.
- Noapte bună. - Așteaptă, Pierre.
Prințesa este prea amabilă ca să mă lipsească de tovărășia ta.
- Uite! Se gândește numai la el! - Liz!
Of, Doamne!
Bonsoir, Elise.
Nu te însura niciodată, prietene, acesta este sfatul meu.
Nu te însura până ești sigur că ai făcut tot ce ți-ai propus,
până ai încetat s-o iubești pe aleasa ta,
până ești în stare s-o vezi așa cum este.
Altminteri vei face o greșeală cumplită și ireparabilă.
Însoară-te când ești bătrân și neputincios.
Altfel vei pierde tot ce e bun și nobil în tine.
Vei irosi totul pe fleacuri.
Zici, Bonaparte și cariera lui.
Dar când Bonaparte năzuia să-și atingă țelul, era liber.
N-a avut altceva decât un țel, și l-a atins.
Iar noi nu avem decât saloane, bârfe, baluri, vanitate, nulitate.
Cercul vicios din care nu mă pot elibera.
Am vorbit destul despre mine.
Haide, vorbește despre tine.
Dar ce-aș putea să spun? Cine sunt eu, la urma urmei?
Un fiu nelegitim, fără nume și fără avere.
Desigur, sunt liber și îmi place.
Dar nu știu ce să fac în continuare, am nevoie de sfatul tău.
Țin foarte mult la tine, pentru că tu ești singurul cu adevărat viu
în societatea noastră.
Poți alege ce vrei, Garda Imperială, diplomație...
Vei reuși să te descurci oriunde.
Dar trebuie să stai departe de acoliții lui Kuraghin și de modul lor de viață.
Nu ți se potrivesc dezmățul, petrecerile.
Știi ceva? Serios, și eu cred același lucru, de mult timp.
Ducând o astfel de viață, nu pot lua nicio hotărâre cum trebuie.
Arunc banii și mă aleg cu dureri de cap. În seara asta nu mă voi duce.
Dă-mi cuvântul tău că nu te vei duce.
Promit.
Petrușa, prietene, vino aici!
Pleacă, altfel vor crede că mă sprijin de tine!
Încearcă și tu, Hercules!
Așteaptă! Kuraghin! Ascultați!
Cine mai poate face la fel, primește de la mine 100 de imperiali.
Ați înțeles?
Atenție!
E o nebunie, domnilor! E o sinucidere!
Nu-l speria! Altminteri moare sigur, și după aceea ce facem?
Pe primul care încearcă să se apropie de mine
îl voi împinge jos.
E goală!
Domnilor! Voi face și eu la fel!
O voi bea până la fund. Aduceți-mi o sticlă cu rom!
O voi face și fără bani.
Lasă-l să încerce!
Te ia cu amețeală numai să urci până acolo, prietene.
Spuneți-le să aducă sticla. O voi face.
Uite, țin eu pariul, dar nu acum, ci mâine.
Acum să mergem în vizită la actrițe!
Să mergem! Și să-l luăm și pe Bruin cu noi!
Prințul Vasili e aici.
Contele Bezukhov trebuie să se simtă foarte rău.
Mi-e așa milă de contele Bezukhov.
Sănătatea lui e deja atât de șubredă,
încât pozna asta a lui fiu-său i-ar putea veni de petrecanie.
Ce-au mai făcut acum?
Toți trei au găsit undeva un urs,
l-au urcat în trăsură și s-au dus cu el la actrițe.
Au sechestrat un polițist,
l-au legat de urs și i-au aruncat pe amândoi în Moika.
Ursul înota cu ofițerul în spate.
Draga mea, îmi închipui ce mină a făcut ofițerul!
E îngrozitor! Ce găsești de râs în asta, conte?
Dolokhov a fost degradat la rangul de soldat,
pentru Anatole Kuraghin a intervenit taică-său și a mușamalizat treaba,
și Pierre Bezukhov a fost exilat la Moscova.
Sper să nu-l primească nimeni la Moscova.
Eu am refuzat categoric.
Doar am fete.
Totuși, să știi că a fost o glumă bună, draga mea.
Doar imaginează-ți figura ofițerului aruncat în apă!
Monsieur Pierre.
Iat-o! Micuța mea, sărbătorita de azi!
O răsfeți prea mult, Ilya.
Ce mai faci, draga mea?
- Ce copil încântător! - O zvârlugă! Seamănă cu mine.
Da, sunt niște copii încântători.
Sonia! Ce e? Ce s-a întâmplat?
- Nimic. Lasă-mă în pace. - Nimic nu contează pe lume asta.
Tu ești totul pentru mine. Îți voi dovedi.
- Nu-mi place când vorbești așa. - Nu voi mai face. Iartă-mă, Sonia.
Ce minunat...
Boris, vino încoace.
Trebuie să-ți spun ceva.
Pe aici.
Mă întreb ce anume.
Sărută păpușa.
Nu vrei?
Haide, vino aici.
Mai aproape.
Și mai aproape.
Vrei să mă săruți?
Dă-mi voie să te felicit pentru acest eveniment, draga mea.
Iar tu, păcătos bătrân, te plictisești la Moscova?
Nu prea ai ce face.
Când ți se vor mări păsărelele, va trebui să le găsești soți.
Ce mai faci, micuța mea căzăciță?
Știu că ești o pramatie, dar tot te iubesc.
Tinere prieten, vino încoace. Apropie-te, am spus.
Lui taică-tău îi spuneam adevărul, când trebuia să-l audă.
Cred că e de datoria mea să fac la fel și cu tine.
Un adevărat erou, nu-i așa? Altă mâncare de pește, într-adevăr!
Taică-tău zace pe patul de moarte și tu te distrezi.
Să legi un ofițer de poliție în spatele unui urs!
Să-ți fie rușine, dragule! Mai bine ai pleca la război.
Acum cred că a venit vremea cinei.
A apărut deja manifestul cu declarația de război.
L-am văzut eu însumi în Sankt Petersburg.
I-a fost transmis comandantului suprem din Moscova.
De ce dracu trebuie să mergem noi la război împotriva lui Bonaparte?
A pus Austria cu botul pe labe și urmăm noi.
Dragul meu, asta pentru că Împăratul știe ce face.
Yeryoma, ai face mai bine să rămâi acasă,
să-ți repari roțile de tors lâna.
Ne-ar prinde mai bine.
Noi trebuie să luptăm mereu până la ultima picătură de sânge
și să murim pentru Împăratul nostru.
Și apoi va fi totul în regulă.
Cu cât discutăm mai puțin, cu atât mai bine.
Așa gândesc husarii bătrâni.
Tu ce crezi,
tinere bărbat și tinere husar?
Sunt absolut de acord cu dvs.
Sunt sigur că rușii trebuie să moară sau să câștige.
Așa vorbește un adevărat husar, tinere!
Ce e cu zarva asta?
De ce bateți cu pumnul în masă? Cine v-a enervat?
Parcă stați cu francezii la masă.
Spun adevărul.
Vorbim despre război. Fiul meu va pleca și el.
Am patru fii în armată și nu le duc grija.
Dumnezeu are grijă de toate.
Poți muri în patul tău, sau poți fi salvat de Dumnezeu pe câmpul de luptă.
Da, așa e.
Știi că am trimis după Pierre?
Contele a arătat spre portretul său și a cerut să-l întâlnească.
M-am rugat pentru asta, dragul meu văr,
pentru ca Dumnezeu să fie bun cu contele,
și să-i îngăduie sufletului său să se înalțe în pace de pe acest pământ.
Da, bineînțeles.
Dar problema este că, așa cum știi, contele a făcut un testament,
lăsându-i totul lui Pierre.
A făcut o mulțime de testamente.
Nu-i poate lăsa totul lui Pierre. E un fiu nelegitim.
Nu pricepi, Katiș?
Ești o femeie inteligentă. Cum de nu înțelegi
că dacă îi scrie țarului
și-l imploră să-i legitimizeze fiul,
asta înseamnă că Pierre va deveni contele Bezukhov.
Și va primi totul, conform testamentului.
Mama mi-a spus să vă invit la dans.
Mi-e teamă că nu prea știu pașii.
Totuși, dacă te oferi să mă înveți...
Semion! Daniel Cooper! Îl știi?
Uitați-vă la tata! Uitați-vă la tata!
Priviți-l pe stăpân. E un adevărat vultur, nu-i așa?
Rugați-vă Domnului nostru!
Doamne, miluiește!
O, mărite Doamne,
Tatăl Domnului nostru, Isus Hristos,
întinde-i mâna Ta prea bună
robului tău Chiril.
Ne rugăm Ție și Te implorăm, iartă-l de toate păcatele
pe robul Tău Chiril.
Și iartă greșelile sale, și cele cu voie, și cele fără de voie.
Că a Ta este slava și împărăția, acum de-a pururi și în vecii vecilor.
Amin!
Doamne, miluiește! Doamne, miluiește!
Mai bine aș pleca acasă, dacă n-a întrebat de mine contele.
Dragul meu, sufăr la fel de mult ca și tine, dar trebuie să fii bărbat.
Omul trăiește pe pământ cât îi este dat să trăiască, nu are ce face.
N-a supraviețuit nimeni după al treilea atac de cord.
Ce constituție de fier a avut! Cine va moșteni toată averea?
Nu va duce lipsă de nimic.
Fii curajos. Te-a chemat aici și asta e bine.
Vrei niște apă?
Pierre?
Vrei să-l chemăm pe prințul Vasili?
Stăpânul vrea să fie întors într-o parte.
Pentru că sunt la mare cumpănă și primește sufletul meu și izbăvește-l.
Voi, care sunteți carne din carnea mea,
și frați întru spirit,
prietenii mei și cunoștințe dragi,
plângeți și jeliți-mă,
pentru că acum vă voi părăsi.
Dă-i drumul, îți spun!
Îmi asum eu responsabilitatea. Tu nu știi ce faci.
- Femeie afurisită! - Dă-i drumul!
Ce faceți? E pe moarte și mă lăsați aici singură!
Asta ai așteptat! Acum poți să te bucuri.
Of, prietene.
Păcătuim, înșelăm.
Și la ce bun?
Am trecut deja de 50 de ani, dragul meu...
Toți murim.
Moartea e îngrozitoare.
S-a stins.
Vino, te conduc eu.
Încearcă să plângi. Nimic nu e mai liniștitor ca lacrimile.
Domnul fie cu tine.
Ești tânăr și acum, sper, vei pune stăpânire
pe o avere uriașă.
De când țarul Pavel I l-a exilat la reședința sa,
comandantul suprem, prințul Nikolai Andreievici Bolkonski,
supranumit în înalta societate "Regele Prusiei",
nu și-a părăsit niciodată moșia "Dealurile golașe",
unde locuia cu fiica sa, prințesa Maria.
Te simți bine? Ia loc.
Pentru mâine...
Așteaptă, ai primit o scrisoare.
- De la Eloise? - Da, de la Julie.
Te voi lăsa să mai primești încă două scrisori, pe a treia o voi citi.
Mi-e teamă să nu vă scrieți tot felul de prostii.
- O poți citi, tată. - Pe a treia, am spus!
Ei bine, tânără doamnă...
Aceste triunghiuri sunt asemănătoare.
După cum vezi, laturile A, B și C ale unui triunghi...
Ordinea strictă a vieții de la Dealurile golașe nu putea fi întreruptă
nici de un eveniment ca plecarea fiului său la război.
E tipic lui...
Tatăl tău este un om foarte inteligent.
Poate de aceea îmi este atât de teamă de el.
Luați loc, vă rog.
Ia loc, Mihail Ivanovici.
Ar trebui să mergi cât mai mult.
Împotriva voinței tale, El te va salva și va avea milă
și te va întoarce spre El,
pentru că numai în El vei afla adevăr și alinare.
Te rog, Andrei, ia-l de dragul meu.
- Pleci? - Am venit să-mi iau rămas-bun.
Sărută-mă.
Mulțumesc.
Pentru ce îmi mulțumești?
Pentru că nu pierzi vremea după fusta muierii.
Datoria înainte de toate. Mulțumesc foarte mult.
Dacă ai ceva de spus, grăiește. Pot face două lucruri deodată.
E vorba de soția mea. Îmi pare rău că o las aici.
Prostii. Spune ce vrei.
Când va veni vremea să nască, vrei să trimiți după un medic?
Știu că nu se poate face nimic dacă natura e împotrivă.
Sunt de acord că sunt șanse de unu la milion ca să iasă rău.
Dar ea e îngrijorată și ca să fiu sincer sunt și eu.
A auzit tot felul de povești, a avut coșmaruri și se teme.
Bine.
E rău, nu-i așa?
- Ce e rău, tată? - Să ai nevastă!
Nu te înțeleg.
N-ai ce să faci, dragul meu. Toate sunt la fel.
Fii fără grijă, nu spun la nimeni. Și tu o știi prea bine.
Dar ce să faci? E frumoasă!
Voi face tot ce trebuie, fii fără grijă.
Dă-i scrisoarea asta lui Mihail Ilarionovici.
Îl rog să nu te folosească drept aghiotant prea mult timp.
E o treabă foarte urâtă!
Transmite-i admirația și afecțiunea mea.
Să-mi scrii cum te-a primit.
Rămâi cu el dacă merită.
Fiul lui Nikolai Andreievici Bolkonski nu are nevoie de favoruri.
Acum vino încoace.
Mă voi stinge înaintea ta.
Aici sunt câteva însemnări de-ale mele. Ai grijă să ajungă în mâinile țarului.
Aceasta este o scrisoare de credit și una pentru Academie.
Premiul va reveni aceluia care va scrie istoria
campaniilor lui Suvorov.
Aici sunt câteva notițe personale.
Citește-le după moartea mea. Vei vedea că-ți vor fi de folos.
Voi face tot ce-mi spui, tată.
Și acum, la revedere!
Dar să nu uiți, prințe Andrei,
dacă vei muri pe câmpul de bătălie, bătrânul tău tată te va jeli.
Dar dacă voi auzi că nu ai fost demn de numele pe care îl porți,
îmi va fi rușine de tine!
Nu era nevoie să-mi spui asta, tată.
Mai voiam să te rog ceva.
Dacă voi muri și voi avea un fiu,
îl vei ține aici cu tine?
Lasă-l să crească sub acoperișul tău, te rog.
Să nu i-l dau soției tale?
Ne-am luat deja rămas-bun. Poți pleca.
Pleacă!
Sub comanda lui Kutuzov, armata rusă de 50.000 de soldați
a pătruns pe teritoriul Austriei
pentru a-și uni forțele cu armata aliată a generalului austriac Mack
și a lupta împreună împotriva lui Napoleon.
Ziceau că Kutuzov e chior.
Păi și nu e? E chior de-a binelea!
Nu, prietene, vede mai bine decât tine. A verificat tot, cizme, moletiere...
Când s-a uitat la picioarele mele, am crezut că s-a zis cu mine...
Aș fi vrut să ne odihnim înainte de a merge încă 5 verste fără o îmbucătură...
Nemții ne dădeau căruțe. Stai sus și te simți boier.
Acolo erau polonezii coroanei ruse. Acum sunt numai nemți.
Cântăreții, în față!
Căsuța mea, căsuța mea rusească, cu ușiță nouă,
din arțar și cu zăbrele...
Cum să nu intru în căsuță...
Braț la braț cu-a mea drăguță?
Tinerica iese-n poarta nouă,
din stejar și cu zăbrele.
Și un șoim își ia zborul din mâinile ei.
Zboară, șoim, zboară departe!
Zboară sus și-n alte zări,
Departe, departe, până la satul meu cel drag,
Drăguțul meu sat natal!
Bună dimineața!
Trăiască austriecii! Trăiască rușii!
Trăiască toată lumea!
Ei bine, ce este, prințe?
Am primit ordin să explicăm în scris de ce nu avansăm.
Și de ce nu avansăm? Nicio veste de la Mack?
Dacă Mack ar fi fost învins și forțele aliate distruse,
am fi aflat până acum.
Poate.
Vreau să vorbesc cu comandantul suprem Kutuzov.
Comandantul suprem are treabă. Pe cine trebuie să anunț?
Generalul Kutuzov este ocupat!
Te uiți la nefericitul general Mack.
- De ce ești atât de abătut? - N-am niciun motiv de bucurie.
La o parte. Faceți loc.
Felicitările mele! Generalul Mack este aici.
Este sănătos, dar este un pic lovit aici.
Domnule, dacă preferi să faci pe clownul,
nu te pot împiedica.
Dar te previn,
dacă mai încerci să faci pe bufonul în prezența mea,
va trebui să te învăț cum să te porți!
- Doar i-am felicitat. - Nu glumesc deloc!
Ce te-a apucat, frățioare?
Nu înțelegi? Fie suntem ofițeri în slujba țarului și a patriei,
bucurându-ne de succesele noastre comune sau plângând înfrângerile noastre comune,
fie suntem niște lachei cărora nu le pasă de treburile stăpânilor.
40.000 de oameni au murit, armata noastră aliată a fost nimicită,
și vouă vă arde de glumă?
Doar niște copii proști se pot amuza așa.
Nu-i așa că sunt simpatici gasconii ăștia? Ce crezi că au făcut?
Trei dintre ei pleacă și cuceresc podul.
Francezii trec podul și toată armata e dincoace de Dunăre.
Dar dacă franțuzii au trecut podul Tabor,
înseamnă că armata lui Kutuzov e ruptă în două, e sortită pieirii!
Așa se pare.
Stai, am niște planuri cu tine în seara aceasta.
Nu-i așa că e încântătoare?
Fericit bărbatul căruia îi va aparține.
Cu ea, și cel mai retras bărbat ar căpăta dintr-odată
o poziție de frunte în societate, nu crezi?
- Voiam să-ți aflu părerea. - Da, e frumoasă.
La revedere, prințe.
Mergi cu Domnul.
Fie ca strădaniile tale să dea roade. Ai binecuvântarea mea.
Stai lângă mine.
Permiteți-mi să stau cu detașamentul generalului Bagration.
Stai aici. Și eu am nevoie de ofițeri buni.
Și eu am nevoie de ei.
Mai sunt multe de făcut. Multe de îndurat.
Dacă măcar o zecime dintre soldații lui Bagration se vor întoarce mâine,
îi voi fi recunoscător bunului Dumnezeu.
De aceea aș vrea să fiu trimis la acest detașament.
Cu 4.000 de oameni istoviți, Bagration a fost însărcinat
să întârzie întreaga armată a inamicului pentru 24 de ore.
Acest răgaz îi era indispensabil lui Kutuzov
pentru a-și scoate armata îngreunată de căruțe
din calea trupelor franceze, care erau de trei ori mai numeroase.
Domnilor, ce înseamnă asta? N-aveți voie să vă părăsiți posturile!
Dumneata, de exemplu, domnule căpitan.
Ar trebui să te rușinezi, căpitane Tușin.
Un ofițer trebuie să dea un bun exemplu. Unde îți sunt cizmele?
Dacă ar suna alarma, ai fi în ciorapi!
Frumoasă imagine ar fi, nu-i așa?
Așa că înapoi la posturile voastre, domnilor.
Soldații spun că alergi mai repede fără cizme.
Vreți să vă întoarceți la posturi?
Se apropia din ce în ce momentul acela solemn,
pentru care fusese depus atât efort și fuseseră îndurate atâtea lipsuri,
pentru care soldații fuseseră instruiți 15 ani,
casele și familiile fuseseră părăsite,
iar mujicii se preschimbaseră în războinici,
pentru care 80.000 de oameni trăiau pe câmp, fără neveste sau copii,
departe de treburile vieții civile,
deplasându-se printr-o țară ciudată, străină,
pe câmpuri, drumuri, prin păduri,
lipsindu-se de toate condițiile
de care se bucură un om obișnuit.
Pentru toți acești bărbați, drumul nu mai însemna calea spre cei de acasă,
spre locul desfătărilor sau muncii sale,
ci doar un mijloc de a ataca sau a învălui dușmanul.
Casele nu mai însemnau sufletele și căminele lor, ci locuri de ambuscadă.
Oamenii nu mai erau semenii lor,
ci unelte ale morții și jertfe indispensabile.
Nu, dragul meu, dacă un om ar putea ști
ce va fi după moartea sa,
niciunul dintre noi nu s-ar mai teme de moarte.
Chiar așa, dragul meu.
Frică sau nu, n-ai ce face.
Dar tot ți-e teamă...
Hei, voi, deștepților!
Voi, artileriștii, sunteți atât de deștepți,
pentru că puteți lua ce vreți cu voi, votcă și mâncare.
Dar tot nu scapi de frică.
Nesiguranța, asta te neliniștește cel mai mult.
Deși îți spun că sufletul tău va ajunge în Rai,
noi știm că nu există niciun Rai, ci numai aer.
Hai, Tușin, dă-ne și nouă din tutunul tău.
Cu plăcere.
Și totuși, să afli cum va fi viața ta viitoare...
A început! Gata!
A început bătălia! E strașnică, dar glorioasă!
A început! Uite!
Două unități mai sus ar trebui să fie bine. Foc, Medvedev!
Schöngraben e în flăcări!
Vă rog, Înălțimea Voastră, să plecăm de aici.
Vă rog, Înălțimea Voastră! Pentru numele lui Dumnezeu!
Nu vedeți ce se petrece?
Franțuzii!
Mândri soldați.
Stâng, stâng...
Închideți rândurile!
Batalion, stai!
Jos ranițele!
Domnul să ne păzească!
Ce se petrece? Nu mă mișc. Am căzut, sunt mort.
Vin niște oameni. Mă vor ajuta.
Cine sunt oamenii aceia? Nu pot fi franțuzii.
Doamne, carele ești în ceruri, iartă-mă, salvează-mă și apără-mă.
Vin spre mine?
De ce?
Vor să mă omoare? Da, s-ar putea să mă omoare.
Pe mine, atât de drag tuturor?
Nu, e imposibil să-și dorească moartea mea!
Bateria căpitanului Tușin a fost uitată.
Trupele însărcinate s-o apere se retrăseseră.
Inamicul nu-și putea imagina că poate fi cineva atât de nebun
încât să continue lupta cu patru tunuri nepăzite.
Dimpotrivă, francezii presupuneau că tocmai aici,
în centru, își masaseră rușii grosul forțelor.
- Domnilor, toată lumea înapoi. - Retragere generală!
- Ce facem, dle căpitan? - Nimic. O grenadă!
Foc!
Așa, bătrânica mea, nu mă lăsa!
Ca să vezi! N-au murit.
Căpitane Tușin! Căpitane!
Ai înnebunit? Ți s-a ordonat de două ori să te retragi și tu ce faci?
Eu doar... Eu...
Înapoi! Retragere generală!
Excelența Voastră! Iată două trofee.
Am capturat un ofițer francez, toată compania poate confirma!
Bine, bine.
Nu uitați, Excelența Voastră, sunt Dolokhov, degradat!
Am o rană de baionetă! Am stat în linia întâi!
Să nu uitați, Excelența Voastră!
Căpitane Tușin, ți s-a ordonat să te retragi.
Atunci, la revedere.
La revedere, prietene. La revedere, om bun.
Căpitane, pentru Dumnezeu, am fost lovit în braț.
Pentru Dumnezeu, nu pot merge. Ordonă să fiu urcat pe tun.
Urcă, urcă...
Întinde-i mantaua dedesubt.
Urcă.
Cei 35.000 de oameni ai armatei lui Kutuzov
erau salvați.
A doua zi, armata franceză nu și-a reînnoit atacul
și ce mai rămăsese din detașamentul lui Bagration s-a alăturat armatei lui Kutuzov.
- Doare? - Oprește-te, pentru Dumnezeu.
Prea mulți invalizi pentru o singură zi de război.
Dle căpitan, vă cheamă dl general de urgență. E în casa aceea.
Vă mulțumesc tuturor, domnilor.
De ce ai abandonat tunurile?
Nu știu, Excelența Voastră.
Nu mai aveam oameni, Excelența Voastră.
Ai fi putut cere ajutorul soldaților care păzeau bateria.
Tușin n-a spus că nu mai avea trupe de acoperire,
deși era purul adevăr.
Se temea să nu-i pună într-o lumină proastă pe unii ofițeri.
Excelența Voastră!
M-ați trimis la bateria căpitanului Tușin astăzi.
Am găsit două treimi din oamenii și caii săi morți,
două tunuri scoase din luptă și niciun fel de trupe de acoperire.
Iar dacă Excelența Voastră îmi permite să-mi spun părerea,
datorăm succesul de astăzi în primul rând acestei baterii
și curajului eroic al căpitanului Tușin și al companiei sale.
Căpitane Tușin, ești liber.
Îți mulțumesc din suflet, prietene. M-ai salvat cu adevărat.
Îți mulțumesc din suflet.
Ieri, la întrunirea Consiliului Imperial,
noul nostru guvernator general, Serghei Kuzmici,
citea rezumatul țarului în legătură cu starea armatei.
Rezumatul începea așa:
"Serghei Kuzmici, aud zvonuri din toate părțile..."
Sărmanul conte, n-a apucat să mai continue.
N-a reușit să treacă de "Serghei Kuzmici"?
Nu, nici măcar o literă în plus.
"Serghei Kuzmici", "din toate părțile"... "din toate părțile, "Serghei Kuzmici"...
Totul decurge minunat.
A încercat de câteva ori să continue,
dar îndată ce spunea "Serghei", i se punea un nod în gât,
la "Kuzmici" ofta,
iar la "din toate părțile" se îneca în lacrimi.
Apoi o lua de la capăt...
E timpul s-o cunosc,
și să-mi dau seama cum este în realitate.
Am făcut deja vreo greșeală? Sau greșesc acum?
Nu, nu e proastă. Și e frumoasă.
V-a plăcut serata aceasta?
Această sărbătorire a numelui meu a fost una dintre cele mai plăcute.
Este destul de târziu, eu...
Ei bine, Elena?
"Serghei Kuzmici... zvonuri din toate părțile..."
Desigur, este o partidă foarte bună, dar fericirea, draga mea...
Căsătoriile se hotărăsc în cer.
"Serghei Kuzmici..."
Ce e cu toată povestea asta? Nu cred că am înțeles.
Nici eu n-am înțeles nimic.
Alina, du-te și vezi ce fac.
Nimic nou.
Slavă Domnului. Soția mea mi-a spus totul.
Elena, draga mea!
Sunt atât de fericit...
L-am iubit pe tatăl tău foarte mult.
N-ai fi putut găsi o soție mai bună.
Să fiți blagosloviți, copiii mei!
Prințesă, vino repede!
Copilul meu, Domnul să te binecuvânteze.
Elena.
Oh, scoate-ți acești... Acești...
Acum e prea târziu. S-a terminat.
Dar o iubesc.
Bătălia de la Austerlitz a fost numită în vremea aceea
"Bătălia celor trei împărați".
Împărații Rusiei și Austriei inspectează armatele aliate.
Ce facem dacă Napoleon trece la ofensivă?
E puțin probabil.
Domnilor, dispozițiile pentru mâine, sau mai bine zis pentru astăzi,
pentru că e trecut de miezul nopții,
pur și simplu nu pot fi schimbate.
Le cunoașteți deja și trebuie să ne facem datoria.
Iar înaintea luptei, lucrul cel mai important e un somn sănătos.
Da, mâine, mâine.
Presimt că mâine voi avea pentru prima dată ocazia
să arăt de ce sunt în stare.
Mihail Ilarionovici, ce părere ai despre bătălia de mâine?
Cred că va fi pierdută.
I-am spus asta contelui Tolstoi, și l-am rugat să-i transmită țarului.
Îmi doresc glorie.
Vreau să fiu cunoscut de oameni, să mă iubească.
Nu e vina mea că-mi doresc asta și că trăiesc numai pentru asta.
Da, numai pentru glorie trăiesc!
Dorința va fi mereu doar în sufletul meu. Dar cum să reușesc?
Moartea, rănile, pierderea familiei, nimic nu mă-nspăimântă.
Aș da orice pentru o clipă de glorie, de triumf,
pentru dragostea unor oameni pe care nici nu-i cunosc.
Și dacă nu-mi rămâne decât să mor?
Ei bine, dacă trebuie să mor,
o voi face ca oricare altul.
Excelența Voastră, ordinele au fost executate.
Ce fac?
Bună dimineața, Înălțimea Voastră!
Atenție!
De ce nu începi, Mihail Ilarionovici?
Aștept, alteță. Nu toate coloanele au avut timp să se formeze, alteță.
Nu suntem la paradă, Mihail Ilarionovici,
când nu începe nimeni până nu au ajuns toți.
Tocmai de aceea aștept, alteță, pentru că nu suntem la paradă
și nici pe câmpia Zaritsyn.
Totuși, dacă așa porunciți, majestate...
La orele cinci ale după-amiezei,
lupta era deja pierdută iremediabil pe toate fronturile.
- E inamicul! - Nu e!
Priviți!
Fraților, ajunge!
Stai! Unde pleci?
Ești rănit?
Nu aici e rana mea, ci acolo. Opriți-i!
Vai, Bolkonsky, ce se întâmplă?
Înainte, băieți!
Ce liniște este. Ce calm,
și totuși ce solemn este.
E atât de diferit de atacurile, strigătele și încăierările noastre.
Cum de n-am observat niciodată nemărginirea cerului?
Și ce fericit sunt că l-am descoperit în sfârșit!
Da, totul e vanitate și dezamăgire, în afara acestui cer nemărginit.
Nimic, nu e nimic decât el.
Dar poate că nici acest cer nu există,
poate că nu e decât liniște și pace.
Slavă Domnului!
Iată o moarte frumoasă.
Sfârșitul părții întâi.