Tomáši.
To musí bolet.
To je důsledek síly výbuchu.
O ŠEST MĚSÍCŮ POZDĚJI
Bolest?
Utrpení?
To poznáte jenom v této sféře.
Pojďte!
Poslouchejte toho muže,
který se vrátil z podsvětí!
Kam půjdou vaši blízcí, až skončí jejich pozemský život?
Jste pohlceni zvědavostí a zároveň strachem?
Poznejte budoucnost smrtelníků.
Je to jen pár mincí,
svědectví muže, který se vrátil z podsvětí,
který vám řekne, co viděl na vlastní oči!
Nechte si osvětlit věčné tajemství!
Zjistěte, co se děje ve skutečnosti po smrti!
Po...
smrtné...
fotografie.
Byla tak krásná.
Našla klid.
Už necítí žádnou bolest.
Říká se, že na španělskou chřipku umíraly celé vesnice.
V naší vesnici jsme onemocněli jen já a naše dcera.
Měl jste štěstí.
Že jsem nezemřel?
To je vaše štěstí?
Vznášel jsem se v jasném světle.
Moje tělo bylo ve stavu beztíže.
Byl jsem plný vzduchu,
ale nemohl jsem dýchat.
Poté ke mně přistoupila krásná žena, která se nade mnou vznášela.
Světlo kolem nás blikalo
jako plameny tisíce svíček.
- Ruce dejte tak. - A v tom jasném momentě...
všechny bolesti a touhy byly pryč.
A já byl blažený.
Já sám jsem byl celý svět.
A kolem...
bylo naprosté a úplné ticho.
Nehýbat se.
Místnost byla plná mě.
Byl jste tam sám?
Sám? V tak hrozné době? Když umírá více lidí než žije?
A na světě straší duchové?
To je vše.
Hned jsem zpátky.
Co tady děláš?
Fotografuješ mrtvé?
Ano, sama si viděla.
Taky máme mrtvé lidi.
Kde?
V naší vesnici.
Přijedeš?
Jak mi zaplatíš?
Místo placení si můžeš vyfotit duchy.
To není možné.
Musím už jít. Čekají na mě.
Život mě chytil za ruku
a vytáhl mě z propasti smrti.
Poslední fotografie zesnulých.
- To je vzácná připomínka. - Velmi dobré fotografie.
Josko, myslíš...
že bychom mohli...
Nemůžeme sem přivést všechny mrtvé.
Přejete si?
Kolik lidí tam zemřelo?
Kvůli tomu tam nejedu.
Jistě. Kvůli té dívce.
Je ještě dítě.
To nepopírám.
Ale byl jsi to ty, kdo řekl, že je krásná.
Jen opakuji tvé slova...
A přidáváš vlastní.
Platí mi za to.
Nikdo nechce poslouchat blázny.
Jak dlouho budeš pryč?
Koncem týdne přijedu zpátky.
Takový povyk kvůli holce.
To ona se mi zjevila.
Ničemu nerozumíš.
Půda byla zmrzlá,
takže jsme je nemohli pohřbít.
Tolik ubohých mrtvých,
kteří ještě nebyli pohřbeni. Je to ostuda.
Jutka, vdova po Tiborovi, se zbláznila.
Její manžel již byl ve špatném zdravotním stavu.
Péče o nemocné je těžké břemeno.
A vy?
- Jak se jmenujete, mladý muži? - Thomas.
Tamás?
Thomas.
Tomaš,
to je dobré jméno.
Tady u nás Tamás.
Ale Thomas zní také dobře.
Tomáš.
Anno, vezmi koš.
Teto!
Ne! Ne! Nikdy!
Pojď!
Ticho!
Zvířata jsou nervózní.
Raději pojďme.
Marča má volný pokoj.
Hledá volný pokoj.
Může zůstat?
Jen na pár dní.
- Tudy? - Ano.
Později vám přinesu teplou deku.
Máte hlad?
- Jste hladný? - Ano. - Je.
To slyším.
Běž, jídlo mu dám já.
Prosím, posaďte se.
Moc vám děkuji.
Nejste z Maďarska.
- Ne. - Z Německa?
Ano.
Prý jste fotograf.
Ano.
Ne příliš hovorný.
Kam jdeš?
Můžu taky?
- Jít s tebou? - Jen pokud se nebojíš smrti.
V létě je tu hezky.
To mám rád.
- Tvá matka tě takhle pouští? - Nemám matku. Mám jen tetu.
A tvůj otec?
Bojuje ve válce.
- Válka skončila. - Já vím.
- Ty jsi s ním nemluvila? - Ne.
Kolik je ti let?
12.
Skoro.
Pojď!
Strejda Simon,
teta Anna Gyöngyiková, strýc Árpi,
strýc Zoltán,
Péter Tulipán,
Anna Tulipánová,
Marika Tulipánová,
Ede Schwartz,
Zoltán Schwartz,
János Becková, János Beck.
Kouřila jsem tu s malým Ferim.
- Vyděsila jsem tě? - Ano.
- Kdo je malý Feri? - Chlapec odtud.
Taky odešel do armády.
Kouřili jsme spolu cigarety.
- Kde jste je braly? - Feri okrádal svou babičku.
Jel jsi někdy tramvají?
Dokonce i v podzemí.
To přece neexistuje.
Existuje. Věř mi.
Jdeme.
Moje teta čeká.
Maršo?
Je tam někdo?
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
V noci jsem slyšel zvuky.
Bojíte se tmy?
Pokud bude důvod.
Dům jsem celý zavřel, když moje sestra zemřela.
Pojďte.
A tudy.
Mám desky odstranit?
Nemusíte.
Mám rád tmavé místnosti.
Tohle je ideální.
Dobře.
Mají tady tak krásný nábytek.
Můžete zůstat tady.
- Ale paní Marša... - Ano.
Říká, že byla učitelkou?
Ale děti nejsou.
Ale jednou budou.
A Anna?
Anna je sirotek.
Její teta se o ni "stará". Ale ve skutečnosti je to naopak.
Je po mrtvici a stará se o ni Anna.
Je to hodné dítě.
Brzy tu bude teplo.
Takže...
už můžu jít.
- Hezký den. - Děkuji.
Imre to schválil.
Ano, já vím.
Děkuji.
Ještě je teplý.
To je jeho sestra?
Ne, tu jsme přivezli včera večer.
Vůbec jsem si to neuvědomil.
A ještě jedna věc...
Můžu si vybrat?
Prosím, dívejte se sem.
Mého manžela jste velmi dobře naaranžoval.
Myslela jsem, že už ho takhle neuvidím.
- Děkuji mnohokrát. - Není zač.
Dám vám vědět, až budou hotové.
Zarámuji si je.
Vyberu si krásný rámeček.
Ruce dolů.
Takhle?
Přesně tak.
Vím, co děláš. Viděla jsem tě na trhu.
Vypadá dobře.
Téměř naživu.
Moje teta mi řekla, že jsem se narodila mrtvá.
Co tím myslíš?
Pupeční šňůra byla omotaná kolem mého krku.
Teta se mnou třásla, dokud jsem se neprobudila k životu.
Pamatuješ si něco?
Ne jako ten starý pán na trhu.
Ne tak docela.
Co to bylo?
Nevím.
Můžu se na to podívat?
Děti se obecně bojí smrti.
Já se bojím jen duchů.
Musím jít.
Laciku,
nesundáš si to?
Máma ti to nedovolí, kvůli ochraně?
- Ty se mě taky bojíš? - Nebojím!
Jen se bojím duchů.
Nejsem žádný duch.
- Ta vaše koze je oteklá? - Ne!
Je těhotná.
Maximálně si párkrát prdne. Uvidíš.
Jedna, dva, tři...
Klári!
Klári.
Doneste vodu!
Klári.
Nemůžu ji dostat ven!
Jsou tam, že ano?
Byli tam.
Udělali to.
Co se děje?
- Ne! - Anno!
Anno!
Už dobrý.
Už dobrý. Je konec.
Jsou pryč.
Jsou pryč. Neboj se.
- Já tě odsud dostanu. - Kam půjdeme!
Jsou úplně všude!
Právě jsem je viděl poprvé.
Neměl bys tu vůbec být!
Teď se na nás zlobí! Je to naše chyba!
- Proč? Naší vinou? - Nevím.
Ale nikdy nikomu neublížili!
Dnes musíš odejít.
Jdi pryč!
- Anno! - Musíš odejít! Jdi pryč!
- Anno. - Jdi pryč!
- Ty se odsud také musíš dostat. - Bydlím tady. Nemám kam jít!
- Musíš odejít. - Anno.
Anno počkej!
Jsou všude.
Nemáte co říct?
A co bych měla?
Co se tady děje?
Jsou tu už dlouho?
Prosím, řekněte aspoň něco!
Co chcete sakra slyšet?
Válka si vyžádala mnoho obětí.
Do armády byly odvedeny i děti.
Zbytek zemřel na španělskou chřipku.
Země byla zmrzlá a mrtví nebyli pohřbeni.
Co ještě?
Čeho jiného se bát?
Nic jiného tu není.
Zítra odjíždím.
Jste tak pohodlný.
Nechte ten nepořádek být.
Místo abyste pomohl, situaci jen zhoršujete.
Tomáši!
Anno?
Tomáši!
Anno?
To zvládneme.
Zvládneme.
Je čas.
- Přinesu něco k jídlu. - Děkuji.
Teto Iluso, co jsi viděla?
Já jsem toho moc neviděla.
Myslím, že někdo běhal po střeše.
Vypadlo trochu slámy a bláta.
Nějaké zvuky?
Ne, žádné.
Ale často slyším vzdechy a cítím chlad.
Pak ještě žebřík,
který vždy stál u zdi, spadl.
To je vše.
Teta Kereštesová.
Přišla jsi včas.
Ptají se, co se tu stalo.
Proto jsem přišla. Snad vám mohu pomoci.
Jistě. Dobrý den.
Já toho také moc nevím,
ale byla jsem tu na začátku zimy, když to všechno začalo.
Začalo to v zimě?
Ne tak docela. Ale právě tady se většina z nich...
objevila.
Prosím, řekněte to celé.
Jedné noci...
Můžete mluvit.
...v mém domě strašil duch.
Chytl mě studenou rukou za kotník.
Cítila jsem jen kosti. Jako by neměl žádnou kůži.
Ubližoval ti?
Ne, ale měla jsem strach.
Pokoušela jsem s ním mluvit, ale neodpověděl mi.
Cítila jsem ho.
Pak...
se ráno na stěně objevila plíseň.
Stěny vypadaly shnile.
A pak už nic.
Nevíte, kdo to mohl být?
Myslíte si, že je to duch?
Nevím. Mohl by být.
V té době zemřelo mnoho lidí.
Válkou, mimo jiné. Můj manžel, dva bratři.
Myslíte si, že...
je to jeden z nich?
Věru nevím.
V každém případě nikdy nikomu neublížili.
Děťátko,
pozdravuj svou tetu.
Děkuji.
Vrátil ses pro mě?
Ano.
To je dobře.
Žádná stopa.
V prachu by zůstaly.
Chudák teta Klári.
Raději odtud pojďme pryč.
Můžeme jít dál?
Jako dítě jsem před válkou bydlela v nedalekém městě.
V soudcově domě.
Jeho žena věřila na duchy.
Pracovali tam další dva lidé.
Dům byl plný dětí, přátel, hostů.
Neustále bylo co dělat.
Jeho žena
dokázala vyvolat duchy.
Smáli se tomu.
Lidé jako oni na duchy nevěří.
Někteří nevěřili ani v Boha.
Jednou se soudce necítil dobře.
Byl přivolán kněz.
Jeho žena vyvolala duchy a prosila je...
aby jí neodváděli manžela.
A on přežil.
I když jeho život visel na vlásku.
Duchové však zůstali v domě.
Jak to víte?
Rozbili porcelán. Udělali v domě pěkný zmatek.
Bylo to opravdu špatné. Shodili servírovací tác.
A co dál?
Kněz byl povolán, aby je vyhnal.
Spálili šalvěj a vše pokropili svěcenou vodou.
- Pomohlo to? - Ne.
Přestali až po letech, po soudcově smrti.
Duchové nemají rádi, když se o nich mluví.
Slyším jejich vzdechy už několik měsíců.
Nevím, jak vám to pomůže.
Slyšel jsem duchy.
Teď je slyšíte i vy.
Říkají něco?
Rozumíte jim?
Jen šeptají a sténají.
To nejsou lidské zvuky.
Rozumím.
Mluvil jste s Jutkou?
Cikorka.
Lepší než nic.
Můžete nám říct, co se stalo?
Nikdo mi tady nevěří.
Už ani nevím, jestli se to opravdu stalo.
Seděl...
na stejné židli jako vy.
Byla jsem ve sklepě.
Slyšela jsem nějaké pískání
a jeho hlava...
se...
zasunula do jeho těla.
Zůstala jsem...
ochromeně stát ve dveřích.
Pak se rozplynul.
Všechno bylo mokré.
I po stěnách stékala voda.
Mohu se podívat?
Samozřejmě.
Potřebuji teď nakrmit svoje zvířata.
Znovu děkuji...
za ty fotografie.
Je tady někdo?
Řekněte něco, jestli nás slyšíte.
Řekněte něco,
jestli nás slyšíte.
Je tam někdo?
Nikdo tu není.
Tibore!
Jutko!
Tibore!
O čem to mluvíš?
Tibore!
Jutko!
Tibore!
Jutko!
Co se děje? Jutko!
Tibore!
Co se děje?
Tibore!
Anno.
Je vše v pořádku?
Jsem blázen, že ano?
Nemyslím si.
Kde je tělo vašeho manžela?
Ve stodole.
Tam.
Kdo to je?
To jsou místní lidé.
Pekař, jeho dcera, jeho žena, teta Klári, teta Joli...
Zpomal.
Jánoš,
strejda Vince,
Mari,
otec Gábor,
malý Gergo,
Zolika...
a Gabi.
Víš, jak zemřeli?
Onemocněli španělskou chřipkou. Tyhle dvě také.
Kněz taky?
Jak pěkné.
Houbovitá prsa,
modrý obličej,
voskovité vlasy.
Typické udušení.
Jak to všechno víš?
Zabýval jsem se
výzkumem mrtvol.
Naučíš mě to?
Nikdy.
To není pro děti.
Jednou budu dospělá.
Ale teď ještě ne.
To je kněz?
Ano, otec Gábor.
Máte nového kněze?
Zatím ne.
Všichni ale stále chodí v neděli na mši.
A zbytek mrtvých?
Strýček Vince umrzl.
Kdy?
Nikdo neví.
Byl pastýřem. Prostě usnul.
Všichni jsou teď zmrzlí.
Ani nepoznáš, že je zmrzlý.
A Tibor?
Tady je.
Zranění po výbuchu.
Na hrudi má modřiny a smrtící jizvy.
Vidíš? Není to naše vina.
Jak to víš?
Protože má modřiny.
Mají je všichni?
Ne, jen on.
Vojáci?
Ne, podívej se.
Klára je má také.
A příčina?
Z důvodu silného výbuchu. Měl jsem je také.
Jsi zasažena do celého těla najednou.
- Bolí to hodně? - Hodně.
Můžeš na to zemřít?
Takže všichni...
Ano.
Vlastní zásluhou.
Od duchů.
O můj bože!
Dokážou pohnout vzduchem! Chápeš?
Způsobují něco jako výbuch.
- Zeptejme se, co chtějí. - Nechtějí mluvit.
Myslím, že spolu mluvili u Jutky doma.
Zdá se, že si chtějí promluvit.
Mohou nás zabít jako Tibora.
Ale neudělali to.
Chtěli s námi mluvit,
ale my jim nerozuměli.
Ta žena je také slyšela.
Můžeme to nahrát fonografem.
Fotíme a nahráváme hlasy duchů.
Tady jsou taky.
Podle toho to vypadá, že duchy přitahují mrtví.
Můj Bože!
Jsou jich desítky.
Děkuji.
Snažte se to všude rozsypat.
- Co to děláš? - Nahraji jejich hlas.
Vidíš to?
Membrána vibruje vlivem zvuku
a jehla poškrábe válec.
Když stisknu toto tlačítko,
vše se uloží a vibrace se přehrají.
Tak vzniká zvuk.
Musíme připojit fonograf k nahrávce.
Možná tohle?
Perfektní.
Počkej tady.
Co to je?
Jsi ta nejděsivější dívka, jakou jsem kdy potkal.
Co to je?
Kamera s otvorem.
Tímto malým otvorem vstupuje světlo
a vytvoří obraz na vnitřní stěně.
Pak se podíváme.
Tady...
Pak se proto vrátíme před svítáním.
Je mi zima.
Ano, je tu velká zima.
Marša poslala víno.
Byl to tvůj příběh, že?
Jaký?
Ty, který ses vrátil z podsvětí, ne ten starý muž.
Ano.
Vypadáš mrtvě.
Řekl mi totéž.
Byl to granát nebo výbuch miny.
A potom?
Nevím.
Říká, že mě vytáhl z kráteru.
Všude byla voda.
Viděl mě mezi mrtvými.
Zůstaň naživu, řekl.
Moje teta mi řekla totéž.
Co?
Věděla, že jsem stále naživu.
Dusila jsem se. Zasekla jsem se. Vytáhla mě ven.
Neplakala jsem.
Dlouho mě masírovala, aby mi zahřála krev.
Potom jsem se rozplakala.
Někdy teta lituje, že mě přivedla zpět k životu.
Prý to bylo špatné rozhodnutí.
Ale bylo to správné.
Ty si také nic nepamatuješ?
Jaké to bylo být tam?
Něco si pamatuji.
Jak stařec mluvil
o vznášející se postavě,
tak to slyšel ode mne.
Přikrášluje si, aby zaujal lidi, ale neví...
to co já.
Takže ses...
nevrátil jen kvůli mně, vrátil ses i pro sebe.
Pro tebe a pro mě.
Jdi. Běž. Pospěš si.
Co děláš?
Zavři dveře.
Je zima!
Laciku, tvá matka se bude zlobit.
Jsou tady!
Laciku?
Laciku!
Jsou pod námi.
Anno?
Tomáši!
Laciku!
Buď u mě.
Mám strach.
Nic...
Nikdo tu není.
Počkej tady, vezmu kameru.
Jste tam ještě?
Neodcházejte!
Odpovězte, jestli mě slyšíte!
Řekněte nám, co máme dělat! Co chcete?
Proč ubližujete lidem?
Chceme vám pomoci!
Jsou pryč.
Dej si pozor na stopy!
Nejsou tu žádné stopy.
Co to bylo?
- Vezmu si své věci. - Potřebuješ pomoc?
Běž si odpočinout.
Dobré ráno.
Rád bych se vykoupal.
Půjdu ohřát vodu.
Děkuji.
Vrať to zpátky.
Ještě jednou.
Nic tam není.
A tohle?
Může to být cokoli.
Půjdu vyvolat fotografie.
Jsou tady!
Jsou na obrázcích!
Neslyšela jsem tě!
Na jedné z fotografií!
Už je to skoro hotové!
...vezmi mě na tumuluso...
Tomáši!
Mám hlas!
Točí se příliš rychle. Poslouchej.
Neslyším. Co to je?
Neslyším to zřetelně.
Počkej!
Fotografie!
Ztlum to trochu!
To je nemožné.
- A tady? - To jsou oni.
Podívej se.
Jsou s dvojčaty.
Co má ten chlapec na čele?
Spadl do díry v zamrzlém jezeře.
Kdy?
Nevím.
Teta mi zakázala tam jít.
Bála se, že se mi stane to samé.
Jakto dopadlo?
Myslím, že ho vytáhli.
Po ledě se dá chodit jen se žebříkem.
Od té doby toho moc nenamluvil.
A tahle fotka?
Co je to ten černý pásek?
Nevím.
Co ty hlasy?
Poslouchej.
Jen to musíme zpomalit.
...vezmi si mě... tumuloo...
...vezmi si mě...
Tomáši...
vezmi mě do hrobu...
Tomáši... vezmi mě do hrobu...
Vezmi mě do hrobu...
Tomáši...
Víte něco?
Fotograf dokázal vyfotit všechny duchy.
Nahrával i jejich hlasy.
Je jich hodně?
Ano, mnoho.
- Naši příbuzní? - Je to někdo jiný.
Věděl jsem, že to nejsou oni. Neublížili by nám.
Co chtějí?
To zatím nevíme.
Ale Tomáš to zjistí.
Promluví s nimi.
Jak?
Řekla jsem co vím.
Tady jsem doma.
Dobré ráno.
Není ti zima, teto?
To je krev.
Haló?
Je tam někdo?
Haló?
Je tam někdo?
Erši!
O můj bože!
Tušil jsem, že přinesete problémy!
Kéž nám Bůh odpustí!
Modleme se!
Ten Němec je naštval! Pojďme odsud!
Co se stalo?
Držte ho!
O můj bože!
Odejdi, Satane!
Ponechte naše duše na pokoji!
Zlí duchové, odejděte!
Kéž nás Bůh ochraňuje!
Vraťte se do podsvětí!
Pane, ukaž těmto ztraceným duším cestu!
Osvoboďte nás od zla!
Vraťte se zpátky do pekla!
Pane, vrať nám náš mír!
- Bože smiluj se! - Pane, vrať nám náš mír!
Vraťte se zpátky do pekla!
Modleme se všichni k Bohu!
Teto!
Tomáši,
vezmi mě do hrobu!
Tomáši, vezmi mě do hrobu!
Vezmi mě do hrobu!
Teto!
Do kostela! Honem všichni do kostela!
Poslechneš duchy!
Anno!
Anno, kde jsi?
Neotvírejte to!
- Pusťte mě ven! - Ne!
Pusťte mě ven!
- Pusťte mě ven! - Neotvírejte!
Pusťte mě ven!
Anno!
Tomáši!
Teto!
Anničko!
Tomáši!
Tomáši. Teta zemře. Už umírá.
Annu posedli duchové.
- Anno! - Anno!
Anno!
Podívej se na mě, Anno! Anno, nechají tě na pokoji. Slibuji.
Tvoje teta umírá.
Teta!
To je velká příležitost. Teta je vezme s sebou do podsvětí.
Ukáže jim cestu. Rozumíš?
Potřebují smrt! Jako já, Anna, dvojčata, soudce!
Odcházejí s umírajícími. Musíme sem přilákat všechny.
Ale jak?
Přineseme sem nepohřbené. Nepohřbení mrtví přitahují duchy.
Přineste všechny! Zůstanu s Annou.
To nedokážeme.
- Přineste sem mrtvé! - Slyšeli jste to? Jdeme!
- Otevřel jsi dveře ďáblu! - Jsi prokletý!
Vypadněte odsud!
Pospěšte si! Teta sotva dýchá!
Zemřeme!
Pospěšte si!
Kam je nesete?
Pomohou nám.
- Já tam nepůjdu. - Já také ne.
Jdeme!
Běžte pryč.
- Nepřivezli jsme je všechny. - Běžte.
Tomáši!
- Nech ji na pokoji! - Dostaň mě odsud!
Tomáši, neopouštěj mě!
Zpátky! Zpátky!
Anno!
Tomáši!
Anno!
Tomáši!
Co to děláš?!
Vezmeš nás na druhou stranu!
Pomozte mi!
Maršo, buď opatrná!
Maršo!
Ne!
Tomáši!
Neumírej!
Vstaň!
Tomáši!
Vstaň!
Tomáši!
Neumírej!
Tomáši!
Chceš se tam někdy vrátit?
Ne, nikdy.
www.titulky.com