ROSSZ NEVELÉS
Megvan Castilla La Manchát sújtó hidegfront az első áldozata.
A négyes úton megfagyott egy motoros,
de halála után még 90 kilométert tett meg a motorján.
A rendőrök meg akarták állítani,
de amikor nem reagált utána eredtek.
Mellémentek és jeleztek neki, hogy álljon félre.
Látva, hogy a motoros nem reagál, rájöttek, hogy baj van.
- Ez hihetetlen. - Csodálatos kép!
Egy halott motoros átszeli a hideg La Mancha-i fennsíkot.
Két rendőr felvezetésében.
Hova mehetett hajnalban abban a hidegben?
Valakihez, aki nem várhatott reggelig.
Itt van egy történet!
Kivágom, hátha eszembe jut még valami.
Majd kinyitom.
- Helló! - Helló, mit akarsz? - Színész vagyok.
Enrique Godedet keresem.
Nincs itthon.
De öreg, ott látom.
De jelenleg akkor sincs semmilyen projektünk...
Beszélni szeretnék vele. Iskolatársak voltunk.
Ignacio Rodríguez vagyok.
- Na jó. Gyere! - Kösz.
- Nincs sok ideje, nagyon elfoglalt. - Oké.
Várj egy kicsit.
Egy színész. Fárasztó.
Mondtam, hogy nincs film, de mindenképp látni akar.
- Tagadj le! - Úgy volt, de meglátott.
- Én is őt. - Azt állítja, egy iskolába jártatok.
- Ki lehet ez? - Ignacio Rodríguez.
- Ignacio? Az lehetetlen! - Hát, ezt mondta.
- Ignacio! Tényleg te vagy az? - Persze! Örülök, hogy emlékszel.
Hogyne emlékeznék!
- 16 éve nem láttuk egymást! - Olyan régóta?
Körülbelül.
Az utcán meg se ismernélek. Ez a szakáll!
Jobb lennél nélküle. Menjünk a dolgozóba! Kávét?
- Nem, kösz. - Én iszom egyet. - Akkor én is.
- Martín, csinálsz egy kávét? - Igen.
Ülj le! Mit keresel errefelé?
Munkát szeretnék kérni. Színész vagyok.
Itt az önéletrajzom.
- Poszméh Társulat... - Egy független színházi társulat.
A Szent Kristóf García Lorcától.
Ádám és Éva naplója Mark Twaintol.
Mark Twain és García Lorca. A legjobbakkal dolgoztok.
- Már nem írsz? - Egy ideje abbahagytam.
De tudtam, hogy érdekelni fog. Elhoztam az utolsó novellát.
Mutasd!
- A látogatás? - Tényleg, mikor kezded a következő filmet?
- Hát... - Bármiben számíthatsz rám!
Nem tudom. Nézd, az újságból keresek eseményeket.
- Alkotói válságban vagyok. - Azt a kurva!
- Azért csak olvasd el, hátha ötletet ad! - Miről szól?
Az iskoláról.
Van egy rész a gyerekkorunkról, a másik az nem.
Akkor a szereplők már nagyok és felnőttek. Az fikció.
Be sem mutattalak... Ignacio, Martín.
- Örvendek. - Úgyszintén.
- Kérsz cukrot és tejet? - Igen, kösz.
Igaz is, már nem Ignacio vagyok, hanem Angel.
Miért?
A művésznevem. Nem lehetek színész Ignacio Rodríguez néven.
- Tényleg? - Persze, hogy nem.
Nem. Angel Andrade. Mindenki így szólít, még anyám is.
- Ez jó. - Köszönöm.
- Ignacio volt... - Angel!
- Ignacio volt... - Angel.
Szóval, Ignacio, mielőtt Angel lett volna,
az osztálytársam volt.
- Martín a produkciós igazgatóm. - És a mindenes bejárónő.
- Szóval, Ignacio... - Angel! - Az az!
Angel. Örülök, hogy láttalak. Ha lesz valami új film...
- Add meg a számodat és hívlak. - Nincs telefonom.
Majd én hívlak.
- Ne hagyjak másik fotót? - Ne, nem szükséges.
Szóval, Angel... örülök, hogy láttalak.
- Akkor menjek el? - Hát igen.
- Ne segítsek kivágni? - Ne, ne! Nagyon köszönöm.
- Viszlát! - Minden jót!
- Nagyon jól nézel ki! - Te is.
- Olvasd el a novellámat! - Irtó kíváncsi vagyok.
Sziasztok!
Azt hittem, sose megy el.
- Tényleg a haverod? - Igen.
Nem láttam a suli óta.
Szoros barátság volt. Az első szerelmem volt.
Nagyon megváltozott. Nem ismertem volna meg.
Találkozol majd vele?
Nem.
- Pedig úgy tűnt, tetszik. - A, de nem.
Szerepért kuncsorgó színésznél nincs aszexuálisabb.
A látogatás.
Ezt a pillanatot vártam, amióta elkezdtük a turnénkat
a Bomba című előadással.
Ma végre abban a faluban lépünk fel, ahol gimnáziumba jártam.
Nem említem a nevét, mert nem akarom reklámozni.
A legszebb emlékeimet az Olympo mozinak köszönhetem.
Ma csak egy romhalmaz.
A BOMBA
Lapot!
Tököm tele van a vesztéssel!
- Akkor húzz el! - Levegőzz egyet.
A bank játszik.
Köszönöm.
A nő úgy határozza meg magát,
mint a sivatag, a véletlen és a kávéház keverékét.
Óriási művész, és a legjobb barátnőm.
Ma este önök előtt fellép a misztérium, a bűvölet...
Autentikus, utánozhatatlan: Zahara!
Egy kis tapsot, basszus!
- Na hiszen! Majd jövőre... - Igazad van.
- Szóval... - Mi van?
- Azt akartam... - A szállóban talizunk.
- Jó, de... - A szállóban!
Na persze! Mindenre jut idő, buzikám!
Monda! Várjatok meg, csajok!
Helló!
- Szia. - Mi van?
Nem találom a motorkulcsot.
- Megengeded, hogy segítsek? - Persze. - Igen?
Nem, nincs itt.
- Itt sincs. - Tényleg?
Nincs.
Itt van!
Szétszakadnak az ajkaim!
Túl sokat piáltam.
Hahó! Szopom a farkadat!
Ez kipurcant.
Egy kölyök.
Egy vasa sincs.
Lottó! Megtartjuk!
Nesze! Ne indítsd be, nehogy felébredjen!
- Hisz ki van ütve. Jó nagy a farka! - Nem rossz.
Még most se konyult le.
- Szívem, hadd kapjam be egy kicsit! - Nem, még dolgod van.
Te torkig vagy, szétcsinálta a szádat!
- A motor úgyse indul... - Menj, dugd el a motort!
- Siess vissza! Hét előtt a szobádban! Oké? - Oké.
A rossz dolgokban együtt, de a jóban te egyedül!
Most megszívatlak, te seggfej! Ez nem igazság!
Enrique Serrano...
Enrique!
Paquito!
Gyere, siess!
- Mi legyen a mocival? - Hagyd csak! Siess!
Nem kell más, mint drogon felnőni, meg jó adag hormonon
hogy bekattanj, te buzeráns.
- Nem nyúljuk le a mocit! - Miért? Megvan a vevő.
Majd elmondom. Aztán misére megyünk, oké?
- Akkor most a suliba megyünk? - Igen.
- Mindig összezavarsz. - Gondolom.
Kedves Enrique! Ignacio vagyok.
Hányszor ábrándoztam erről!
Bár sok év telt el, én nem felejtettelek el.
Újra találkoznunk kell. Persze, ha nem vagy punnyadt.
El akarom mesélni az életemet, és meghallgatni a tiédet.
És közben sütizünk a cukiban, mint amikor kijöttünk a suliból.
Nem akarom megnehezíteni az életedet.
Tudom, hogy nős vagy és van egy fiad.
Azt is, hogy a közeli faluban laksz, és egy vasad sincs.
Segíteni szeretnék. Pont most dolgozom egy üzleten... Mindegy,
a cukiban majd elmesélem. Hat és hét között várlak.
Gyere el! Imádlak!
Ignacio.
- Igen? - Nagyon hiányzol!
Már kinyitottad az összes dobozt?
Nem. Még hátravan a fele.
Akarod, hogy segítsek? Nem probléma.
Jobb, ha nem. Köszönöm.
- Később hívlak. Most olvasok. - Bocsánat!
Ne légy már érzékeny, basszus! Később hívlak.
Hívjál! Akkor is ha késő van.
Itt láttuk Sara első filmjeit.
És az Álom luxuskivitelbent.
Itt fogdostuk egymást először Enriquével.
Már a gondolatai összekoccannak a térdeim a meghatottságtól.
Hatkor találkozom Enriquével a cukrászdában.
Ne ábrándozz hiába, tudod, hogy nős!
Ha Manolo Atya nem választott volna el minket!
- Mi köze ehhez annak a szegény embernek? - Sok. Minden.
Nagy adóssága van felém. Ideje, hogy fizessen.
- Nem szeretlek ilyennek látni. Maradt valami? - Igen.
- Mi? - Egy kis kokó.
- Buzikám! Adj egy kicsit! - Itt? - Naná.
- Nincs egy lélek se, kettecskén vagyunk. - Nesze...
- Gyerünk! - Egy csipetnyi, a barátosnémnak.
Adj még egyet! Tudod, hogy a párost szeretem.
Két szippantás, két dugás, két barátnő.
Ketten a nyeregben, ketten az úton!
Jaj, de malac vagy!
Hagyjál! Menjünk az isibe! Menet van, kislány!
Gyere!
Nézd! Ide jártam.
- Kipurcantam. Nem maradt semmi? - Hallgass!
Elkezdődött. Ami a Szentlélek segítségével
eláraszt minket örömmel és békével.
- Ez Manolo atya. Olyan öreg! - Hát nem kislány... - Persze.
- Zahara! Ez hülyeség. - Meghátrálsz, te kurva?! - Nem.
De ez a kápolna nagyon kicsi. Nem tudunk elbújni. Ha meglát,
úgy fog kihajítani, mint Jézus a kufárokat.
Vesszővel zavarta el őket. Pedig Jézus volt.
Ehhez képest ez az ember, aki szerinted tökéletlen...
...sokat vétkeztem gondolatban, szóban, tettben és mulasztásban.
- Vétkeim miatt... - Vétkeid miatt...
Hatalmas vétkem miatt.
Ezért könyörgöm az örökké szűz Szent Máriának,
az angyaloknak, a szenteknek,
és nektek, testvéreim, járjatok közben értem a mi Urunk előtt.
Isten, a Mindenható könyörüljön meg rajtunk,
bocsássa meg bűneinket és vigyen el az örök életbe.
- Jézus Krisztus, a mi Urunk. - Ámen.
- Az Úr legyen veletek. - Nekem jól jönne.
A Mindenható urunk áldása,
az Atya, a Fiú, a Szentlélek nevében, legyen veletek.
- Eredjetek békében. - Remélem!
Menj vissza a hálómba! Pihenj még egy kicsit!
Köszönöm, atyám.
Ha sokáig maradok a sekrestyében, ne várj!
Menj a szállóba. Ott eszünk.
Cuki!
Jaj, de édes ez! De isteni!
Jó napot, Manolo atya.
Mit keres itt? Ide nem jöhet be!
- Régi tanítványa húga vagyok, Ignacio Rodríguezé. - Mindegy.
- Akkor se jöhetsz be. - Nem emlékszik Ignacióra?
Rengeteg diák járt ide.
De olyan, mint Ignacio, kevés.
- Fontos üzenetet hoztam tőle. - Jöjjön és mondja el ő.
Nem lehet. Meghalt balesetben.
Sajnálom.
Kérem, menjen el.
Távozzon!
- Bújj el! - Minden oké? - Bújj el, mert jön!
Ignacio.
Mondtam, hogy menj el. Mit akarsz itt?
- Amit maga. Ignacióra emlékezem. - Menj el!
Beszélnünk kell, atyám. Csak egy pillanat, ígérem.
Siess, nem akarom, hogy a diákok meglássanak.
Mellébeszélünk?
- Nem lényeg. Megszoktam a tapogatózást. - Mit akarsz?
Jobb életet, jobb testet.
És nekem mi közöm ehhez az egészhez?
- Támogathatna. - Nem hiszem, hogy Ignacio meghalt,
és azt se hogy a húga vagy. Még azt se, hogy nő lennél.
Most bezárt ide?
Nem akarom, hogy valaki véletlenül benyisson.
- Megmondod végre, miért jöttél? - Remek. A lényeget.
Ignacio elbeszélése.
Igen, Ignacio követte a tanácsát és folytatta az írást.
Van egy barátom, egy disznó,
aki a Diario 16-nál dolgozik és ki akarja adni ezt a történetet.
De előtte azt akartam, mondja el a véleményét,
mivel, amellett, hogy Ignacio irodalomtanára volt,
maga egyben a történet egyik szereplője.
Itt olvassa.
Akik a legjobb jegyeket kapták, minden hónapban
jutalomból egy egész napot tölthettek vidéken.
Ilyenkor mindig elkísért az irodalomtanárunk, Manolo atya.
Ne!
Ignacio!
Ignacio.
Egy vékony vércsík kettéválasztotta a homlokomat.
Olyan megérzésem volt, hogy az életemben is ugyanez lesz:
Mindig ketté lesz osztva és semmit se tehetek majd ellene.
Nyissa ki, atyám! Én vagyok!
- Mi történt? - Rablás. - Hol?
A kápolnában. A mise után történhetett.
- Önnek nem hiányzik semmilye? - Nem.
- Serleg, ostyatartó, misekanna... - Elő kell kerülniük.
- Csak a gyerekek ne tudják meg. - Rendben, atyám.
- Senki ne zavarjon! Magát kivéve. - Rendben.
Ez José atya volt, nem?
Ignacio gyűlölte. Még mindig veri a diákokat?
Ignacióra sose emelt kezet!
Nem. Az az igazgató kiváltsága volt.
Egyszóval, egy milkót kápéban!
Egyébként a Diario 16 lehozza az egész sztorit.
De nekem nincs egy millióm. Különösen kápéban.
De meg tudja szerezni.
Most, ha nem zavarja, én megyek. Már mindent elmondtam.
Csak folytassa, mert most jön a legjobb rész.
- A kulcsot! - Várj, míg vége a szünetnek.
Csak egy perc az egész.
Tehát zsarolni jöttél ide.
Mondd meg Ignaciónak, hogy túlértékeli az irományt.
Az egész egy szemét.
A szemét siker, atyám. Mi ketten jól eladható páros vagyunk,
és ezt a Diario 16 tudja a legjobban.
Nem vagy olyan helyzetben, hogy fenyegess.
Bármit mondasz, az emberek nekem hisznek. Nem neked.
Az emberek változtak. 77-et írunk.
Ez a társadalom többre értékeli a szabadságot mint a képmutatást.
Ha olyan rosszul bántunk Ignacióval, miért jött vissza?
Miért nem jelentett fel és váltott iskolát?
Mert szerelmes lett az egyik társába.
- Enrique Serranóba. Emlékszik? - Igen.
Nem baj, ha folytatom?
Az iskola sok ünnepséget tartott.
Az egyik legfontosabb az Igazgató atya napja volt.
Ilyenkor sportbajnokságot szerveztek és különleges menüt kaptunk.
- Samuel! - Fidel atya. - Adolfo atya. - Jorge atya!
- Gyerünk! Győzni fogunk. - Joan atya! - José Luist!
Mauricio atya velünk.
Gyere velem, Ignacio! Mi lesz?!
- Még nem fejeztem be. - Így jobban fogsz énekelni.
Tudod az új szöveget?
Manolo atyától kaptam egy puskát.
Igazgató atyának hívd.
- Mától ő az iskola igazgatója. - Tudom. - Ne válaszolj!
Amikor énekelsz, mindig ránézz,
mintha rajta kívül nem is lenne más a teremben. Megértetted?
Igen.
José Atya a refektórium közepére állított.
Furán éreztem magam annyi evő-ivó pap előtt, és egy kicsit féltem,
bár mindenki kedvesen nézett rám,
kivéve Manolo atyát, aki majdnem elsírta magát.
És most, José Manuel atya,
születésnapi ajándék gyanánt Ignacio elénekli a kedvenc dalát.
"Torna a Sorrento." "A kertész" új szövegét
maga José Manuel atya írta, csekélységem segítségével.
Kezdd el, Ignacio.
- Azt hittem, nem bírsz engem. - Dehogy! Ellenkezőleg.
Mindig amikor rád néztem, elfordítottad a fejed.
Mert zavarba hoztál.
- Már nem? - Nem.
Tessék, tessék...
Miben segíthetek?
Meg se ismer, anyám?
Ennyire megváltoztatott a világ?
Soledad anya!
Mit keres errefelé?
- Itt maradok. - Itt marad?
Milyen csinos, Sara!
Utolsóként a nővérek között.
Ebben a házban?
Nem! Soha!
Sok idő telt el.
Már ki emlékszik arra, tettem-e olyat, amit nem kellett volna?
Képtelenség. Nem Isten utasítja el.
Én, a rendem nevében.
Gyere!
- Mi bajod van? - Nem tudok aludni.
Én sem.
- Nem volt helyes, amit a moziban tettünk. - Nekem tetszett.
Nekem is, de azt hiszem, bűn volt.
- A Jóisten megbüntet érte. - Én nem hiszek Istenben.
- Akkor miben hiszel? - Hedonista vagyok.
- Az meg mi? - Az aki élvezi az életet.
Egy enciklopédiában olvastam.
Mi bajod?
- Nem hallottad? - Manolo atya!
Kinyitjátok! Vagy berúgom az ajtót!
És az egész iskola megtudja, mit műveltek odabent!
Ignacio, tudom, hogy ott vagytok! Láttam a lábatokat.
Hallom ahogy levegot vesztek. Ignacio!
Nem csinálunk semmit.
Menj el! Még számolunk!
Nem fogom Ignaciót magával egyedül hagyni.
Hogy merészeled?!
Azonnal takarodj innen!
Enrique, kérlek! Fogadj szót neki!
Gyere ide!
- Mit műveltetek odabenn? - Semmit.
Semmit?
- Esküszöm, atyám! - Akkor miért zárkóztatok be?
Menjünk! Gyere velem a kápolnába!
A csengőt! Mire gondolsz?
Arra, hogy ebben a pillanatban elvesztettem a hitemet.
Hogy nincs hitem, se Istenben, se a pokolban.
És ha a pokolban se hiszek, akkor nem félek,
és félelem nélkül bármire képes vagyok.
Felejtsük el, Ignacio!
Akárhogy akarok, nem tudok rád haragudni.
De ígérd meg, hogy az este történtek többé nem fordulnak elő.
És Enrique?
- Mi van Enriquével? - Meg fogja büntetni?
Ki kéne rúgnom.
Biztos ő vitt a fürdőbe.
Nem. Én voltam.
Ne sírj, Ignacio!
Enrique rossz hatással van rád. Én csak a javadat akarom.
Ha nem rúgja ki, bármit megteszek.
Hallgass!
Először ott adtam el magam, abban a sekrestyésben,
hogy megmentsem Enriquét a kirúgástól.
De Manolo atya becsapott.
És megfogadtam, hogy egy napon megfizet még ezért.
Fel! Le!
Jól van. Álljatok fel!
Kezek a tarkón!
És egy, fordul!
Fordul! Fordul!
Gyere, Enrique! Elmegy a buszunk. Siess!
Fordul! / Fordul! / Fordul!
Örülök, hogy eljöttél.
- Sokkal jobb vagy szakáll nélkül. - Kösz.
Mit csinálsz?
Másodszor olvasom a novelládat.
Először nem tetszett?
Dehogyisnem!
Nagyon is! Nézd, milyen lett!
Nem tudtam megállni a jegyzetelést. Szakmai ártalom.
- Nem érdekes. A te példányod. - Köszönöm.
Szóval, hogy is mondjam...
Azt hiszem, jó film lehet ebből a sztoriból,
és szeretném én rendezni.
Tényleg? Nem szórakozol velem?
Nem. Munkával sosem viccelek. De előbb tudni szeretném,
mennyit kérsz a jogokért.
Milyen jogok, öreg?
Tied a sztori! Azt csinálsz vele, amit akarsz.
Tényleg tetszett?
Bevallom, amikor azt mondtad,
hogy a gyerekkorunk inspirált, egy kicsit
nyugtalankodtam.
- De nagy hatással volt rám. - De örülök! Ne feledd,
színész vagyok és nagyon ott akarom hagyni a Poszméheket.
Gondoltam. Ideális Enrique Serrano vagy,
pucéran, az ágyban, a párnádon Zahara levelével.
Enrique Serrano?
- Jobb szeretném Zahara szerepét. - Zahara, te?
- Megőrültél? - Miért? - Hát mert...
Túl erős vagy. Nem az a típus. Martín, megvan a sztori!
Lefogyhatok, lehetek karakteres.
A színpadról jövök, hozzászoktam. Mint Robert De Niro.
Fénymásold le!
- A látogatás? - Igen.
Ignacióval azonnal nekilátunk a scriptnek.
Ha te rendezed, jobb, ha egyedül írod, mert jobban adaptálod.
Rendben, Ignacio.
Angel! Ideje Angelnek szólítanod. Ha nem, sose fogod megszokni.
Angel.
Vezetnél, kérlek? Kicsit rosszul vagyok.
Az a csoda, hogy még állsz. Amennyit te benyomtál...
- Ünnepeltünk. - Azt hittem, a melóról fogunk beszélgetni.
Majd beszélünk. Van idő.
Emlékszel?
Mire?
Semmi.
Nagyon fura vagy.
Mire kéne emlékeznem?
Semmire, öreg.
Itt fordulj be!
- Ez mind a tied? - Dehogy. Csak bérlem.
Ne ijedj meg! Nagy kupleráj van bent.
- Csobbanunk? - Neked nem ártana.
Milyen a víz?
Csak rád vár.
Adsz egy cigit?
Amikor Zahara szerepére céloztál, komolyan mondtad?
Abszolút. Én sem viccelek meló ügyben.
Akkor ne beszéljünk melóról.
Mit csinálsz? Itt alszol vagy mész Madridba?
Ha akarod, maradok.
De ha már szóba jött, ha nagynak találsz, lefogyhatok.
Rugalmas vagyok, azt csinálok, amit akarsz.
- Meghökkentesz, Angel. - Ezt már mondtad.
Te is mondtad már, hogy lefogysz.
Az ismételgetés helyett beszéljünk világosan!
Világosabban nem tudom mondani. Színész vagyok.
Három kurva éven át szarokat játszottam a kibaszott Poszméhben.
Most végre fasza szerepet játszhatok, és nem szalasztom el.
- Zahara nem passzol. - Elsőnek nem. De adj időt!
Te jó rendező vagy én meg bármire hajlandó vagyok.
Csak bíznod kell mindkettőnkben.
Próbáltam, de nem tudok benned bízni.
Miért?
Minél jobban nézlek, annál kevésbé ismerem fel az iskolás Ignaciót.
Azt aki a Cuore Mattót meg a többi dalt énekelte.
Változott az ízlésem.
- Ez zavar téged? - Nem.
- Az ember idővel változik. - Te nem.
Egyszerűen nem vagy Ignacio.
És te? Mi a fasznak képzeled magad, hogy megmondod ki vagyok én?
Hogy van pofád?
Miért nem vagyok Ignacio?
Mert nem emlékszem egy dalra, amit ezer éve nem is hallottam?
- Nem azért. - Mert nem szopom le a farkadat?
Ha az a kisfiú maradtam volna, akit ismertél, már halott lennék.
Hát én már az vagyok. Hullafáradt.
Lefekszem. Te mit csinálsz?
- Nem tudom. Mondd meg te. - Mit mondjak?
Hogy enyém lesz-e Zahara szerepe?
- Ettől függ, maradsz-e? - Nem.
De ha nem én leszek Zahara, akkor nem lesz film.
Akkor nem tudom, mit keresel itt, faszkalap!
Takarodj!
Átkozott legyen a pillanat, amikor elmentem hozzád!
Az állatkertben egy nő beveti magát a krokodilok medencéjébe.
A jelenlevők állítják, hogy amikor az első krokodil beleharapott,
a nő átölelte. Az állatok pár perc alatt felfalták a nőt,
aki nem is tiltakozott.
- Micsoda borzalmas halál! - Látod?
Ki se nyitotta a száját.
Mire gondolsz?
Az éhes krokodilokra.
- Szia! - Helló! Gyere! Egy újságíró.
Miért jöttél?
- Interjút készíteni? - Nem. Na jó, igen.
- Miben maradunk? - Hogy nem újságíró vagyok, hanem színész.
És jó lenne, ha segítenél létrehozni egy szerepet.
- Milyen szerepet? - Egy transzvesztitát,
aki többek között Sara Montielt imitálja.
Az én vagyok! Miért nem én kapom a szerepet?
Azért, mert te nem vagy színész, csak egy buzeráns.
Nem ártana egy kis jómodort tanulnod,
mert így nem beszélnek egy rendes lánnyal.
Oké. Bocs. Akkor megtanítasz?
- És mit fizetsz érte, tündér? - Pontosan ezt kéne megtanulnom.
- Két perc, királynőm! - Majd beszélünk.
- Most ki kell mennem. - Bármit csinálsz, nekem jól jön.
Örülök.
- Oké. Szia! - Isten veled!
Ortigueira, hat kilométer.
- Helló! - Helló! - Mit adhatok? - Egy sört.
Bocs a kérdésért, de honnan szedted ezt az öngyújtót?
- Mert nem vagy itteni... - Egy haveromtól loptam.
A családja ebben a faluban él. Talán ismered.
A neve Angel Andrade.
- Ez a művészneve. - Ismerem. - Tényleg?
- Igen. - Az jó.
Ki az?
Enrique, Ignacio iskolatársa.
Menjen, mert rendőrt hívok!
- Maga Enrique Goded? - Igen.
- Ignacio anyja vagyok. - Örülök, hogy megismertem.
- Gyere be! - Köszönöm.
Nézd el a sógórnőmnek.
Nekem rendetlenkedik a szívem, de ő az, aki megrémül.
Nem lényeg.
- Ignacio sokat mesélt rólad. - Jó barátok voltunk. - Tudom.
Amikor utoljára itt járt, írt neked egy levelet.
- Egy levelet? Nem kaptam semmit. - Ez három éve volt.
Nem tudta a címedet és a kultuszminisztériumba küldte.
Akkor nem csodálkozom.
Mire visszaküldték, addigra? már meghalt.
De menjünk beljebb.
Ez itt a fiam, Juan. A kicsi.
Színészkedik. Nevet változtatott,
mert szerinte a Juanokból már sok van.
Azt akarja, hogy még én is Angelnek szólítsam.
Megnézhetném Ignacio szobáját?
Az az igazság, hogy szobája igazából nincsen.
Amikor hazajött, szeretett a padláson időzni. Szeretné látni?
Felmegyünk!
Juan mindent elégetett. A füzeteit, a ruháit...
Csak az újságoknak kegyelmezett.
Semmi nem maradt abból, amiket Ignacio írt?
- Nem. - Sajnálom.
Csak nem egy kiadótól jöttél?
Nem. Melyikre gondol?
Alighogy Ignacio meghalt,
jött egy férfi, aki fiatal írók publikálásával foglalkozik.
Legalábbis ezt mondta.
Mindenáron Ignacio írásait akarta. Valaki ajánlotta neki.
Emlékszik a nevére, vagy a kiadóéra?
Nem. Úgy erősködött, hogy meg kellett mondanom, hogy Juan elégette.
Juan címét is elkérte, de direkt rosszat adtam neki.
Azt hiszem, őrült volt.
Ez Ignacio levele.
Ez megmaradt, mert nem árultam el Juannak, hogy visszakaptuk.
Nagyon köszönöm.
Ne ítéld el az én Juanomat.
Nagyon jó gyerek,
csak megviselte a testvére halála, ő találta meg.
Kedves Enrique, végre hallok felőled
Az újságban olvastam, hogy megrendezted az első filmedet.
Még ha underground is. Ki hitte volna? I Én voltam a filmtudor.
Gondolom, örülsz, ha megtudod, hogy még mindig írok.
Itt küldök egy elbeszélést, szerintem isteni lenne filmen.
Manolo atya inspirált.
Nem fogod elhinni, de a múltkor találkoztam vele Valenciában.
Most az anyámnál vagyok, de igazából Valenciában élek.
Nyomoztam, és kiderült,
hogy már nem pap és a vezetéknevét használja. Berengüernek hívják.
Egy kiadónál dolgozik, nős és van egy gyereke.
Úgy gondoltam, ez az ember szinte kiált egy kis zsarolásért.
Így megírtam A látogatás című elbeszélést,
amit mellékelve küldök.
Légyszi, olvasd el
Most nagyon kell a pénz, és ki fogom csikarni abból a geciből.
Nagy adóssága van felém és ideje, hogy bevasaljam.
Na jó, írj, és elmesélem a történet többi részét.
Semmit nem kérek, Enrique, csak tudni akarok rólad.
Ezt a történetet csak veled tudom megosztani.
Szeretlek.
Ignaciód.
Megyek.
Mit csinálsz itt?
Bocsánatot szeretnék kérni.
Visszaadom az alsógatyádat. Múltkor itt hagytad.
Kösz!
Sajnálom, amit mondtam.
Mindent visszaszívok.
Ha még érdekel a sztori, akkor a tied.
Csináld meg, akivel és ahogy akarod.
Lefogytál, nem?
Igen? Rohadtul dolgozom rajta.
Még le akarod adni. Órákat is veszek.
- Milyen órákat? - Dívaóra.
Sara Montiel legjobb imitátora tanít.
A Bambola melegklubban lép fel.
Pincérként is dolgozom ott, így tanulmányozhatom az őrült nőket.
- Látom, még Zahara jár a fejedben. - Igen.
Enrique, csak egy meghallgatást kérek.
Köszönöm.
- Ez is nálad volt? - Igen. Ezt is itt hagytad.
- Ignacio, beszélni szeretnék... - Amíg nem Angelnek hívsz,
azt gondolom, nem veszel komolyan, mint színész.
Angel, nem gondolom, hogy nem vagy jó színész.
Most különösen nem.
Akkor, meghallgatsz?
A meghallgatás több hónapig tartott.
Ez elég volt ahhoz,
hogy A látogatás forgatásának mélységébe vessem magamat,
ahogy az a nő, aki a krokodilok közé ugrott, és ölelte őket,
amíg azok felzabálták.
- Megváltoztattad a végét. - Igen.
- Nem lehet happy endje, mint a te sztoridnak. - Miért?
Zahara nem sétál ki csak úgy a neveldéből.
Túl veszélyes lenne a papoknak,
és tudjuk, hogy az egyház bármire képes.
De ez a vég nagyon súlyos.
Neked, színészként, nagyobb kihívás.
- Gondolod? - Persze.
Ignacio tiszteletére leforgattam A látogatást.
Azt írta a levelében, hogy szeretné moziban megnézni.
És azért, hogy feltárjam Juan rejtélyét.
Megengedte, hogy rendszeresen beléhatoljak.
De csak fizikailag.
Majdnem befejeztük a forgatást,
de a titokzatossága még mindig érintetlen maradt.
Aztán, az utolsó nap látogatónk érkezett.
Csendet!
Oké! Felvétel... Csapó!
A látogatás. 91/1, első.
Zahara, kincsem! Felvétel!
A gyerekek órán vannak, én meg torkig vagyok.
Engedjen ki!
Mi van? El akar rabolni?
Nyissa ki azonnal! Brunyálnom kell, cigiznem kell...
- meg drogozni! - Ha megszerzem a pénzt,
hogy lehetek biztos abban, hogy többé nem zsarolsz?
Sose lehet biztos. Ebből áll a bosszúm.
Nyissa ki, vagy sikítok!
Szerettem Ignaciót.
Egy tíz éves gyereket nem szeret, hanem zaklat.
Szerettem.
Kérem, nyissa ki! Bezártak ide!
Azzal zsarol, hogy följelent minket.
Egymilliót kér a hallgatásáért.
Ha egy pesetát is adunk neki, akkor sose hagyja abba.
Tudtam, hogy újra találkozunk, szemétláda!
Ismered?
Maga jobban ismerte mint én. Ez Ignacio Rodríguez.
Ignacio!
Az nem lehet!
Végezni kell vele. Veszélyt jelent a egyházközségre.
- Mondani akar valamit. - Igen, hogy engedjük el.
Ha megölnek, előtte gyónni akarok!
Ugyan mit? Miattad kerültünk zsákutcába.
Őrízze meg a nyugalmát!
- Elintézem, hogy a holttest eltűnjön. - Hogyan?
Jobb, ha semmiről se tud.
Önvédelem volt. Lehetetlenné tette volna az életünket.
Azt hiszem, igen.
Tanúk sincsenek.
Isten.
De ő a mi oldalunkon áll.
Ennyi!
Ennyi volt, fiúk!
Ez jó volt. Mit kértem még?
Az elsőt is rakd be!
Nagyon jó, fiúk. Ez nagyon jó lett.
Valami baj van, Angel?
Nem.
Majd később kereslek.
Tényleg jó voltál!
Vegyük le a ruhát.
- Azt tegye le! Ki maga? - A rossz vagyok a filmedben.
- Manolo atya? - Berenger úr.
Már nem vagyok atyja még a saját fiamnak se.
Takarodjon!
Egy újságból tudtam meg, hogy itt vagy.
Igyon egy pohár langyos tejet mézzel,
vegyen be egy aszpirint és hagyjon békén.
Sok dolgom van, nem tudom az időmet pazarolni.
Arra se, hogy halt meg valójában Ignacio...
ki ölte meg, egyezik-e a filmeddel?
Bökje ki és húzzon el!
Valenciában éltem.
Egy kiadónál dolgoztam, ahol fiatal írókat publikáltak.
Három éve eljutott hozzám A látogatás című elbeszélés,
Ignacio Rodríguez tollából.
Ignacio Rodríguez, az Új Írók Antológiájából.
Megmondtam, hogy nem választottuk ki.
De nagyon szeretne magával beszélni. Vonalban van.
- José Manuel Berenguer? - Igen.
- Manolo atya jobban tetszett. - Ön A látogatás szerzője?
Igen. - Úgy döntöttünk, nem lesz benne a kötetben. Sajnálom.
- Beszélnünk kell. - Nem hinném. Nincs mit mondanom.
De nekem igen. A San Juan iskolában tanultam,
maga volt az irodalomtanárom, és szerelmes volt belém.
Emlékszem, hogy ölelt hátulról, miközben szerelmet vallott.
Nem hiszem, hogy elfelejtette.
A reverendája minden egyes gombja belenyomódott a gerincembe.
Tényleg elfelejtette?
Hétkor a lakásomon. A címem a borítékon van, Manolo atya.
Nyomja meg erősen. Csak be van ragadva.
Nem az az Ignacio volt, akit mi szerettünk.
Üdv, Berenguer úr! Ignacio vagyok.
Jöjjön be, kérem.
Igen, kábszeres vagyok,
de le akarok szokni, gondoltam, segíthetne.
- Ismerek egy klinikát. - Én is, de előtte akarok egy kis turbózást.
A didkóim isteniek, de a többi...
Hagyjuk. Csininek lenni sokba kerül, Manolo atya.
Azt hiszem, egy milkával beérném.
- Egy millióval? - Kápéban.
- És hallgatok. Mint a sír. - Nem tudod, mit beszélsz!
A szexuális zaklatást rossz szemmel nézik.
Mit szólna a neje vagy a főnöke?
Hogy merészelsz te bárkit is zsarolni?
Elintézem, hogy még ma letartóztassanak.
Remek. Maga hívja a zsarukat én meg a feleségét és a sajtót.
A zsaroláshoz nem lehet az ember olyan védtelen, mint te.
Tudom, mit beszélek.
- Juan, menj vissza a szobádba! - Tévét akarok nézni.
Majd később. Most üzleti ügyeket tárgyalunk.
- Felőlem maradhat. - Ja, gondolom.
A tesóm, és épp rám vigyáz. Ez az anyám elképzelése.
Berenguer úr vagyok.
Egy milkó és egy szót se többet.
Hogy szólítsam Juan vagy Angel?
Onnantól a zsarolás befektetés lett.
Négy!
Ne, nem te jössz! Hat!
Négy, öt hat.
Gyakran meglátogattam őket, hogy láthassam Jüant.
- Ez nem ér... - Dehogynem!
A pirossal vagy. Egy, kettő, három, négy, öt.
Emlékszik Don Narcisóra, a nácira? Imádta a rajzaimat.
Nézze ezt! Vagy a másikat.
Ez az absztrakt gyönyörű. Spanyolhon fiai.
Ezt neked hoztam.
Ignaciót kis zsebpénzzel kényeztettem. Húztam az időt.
Kívántam Juant.
Egyre jobban.
- Helló! Elhozta a lóvét? - Csak 50 ezret tudok adni.
- Megígérte az egymilliót. - Nem.
Azt mondtam, szólnak, hogy megkapom-e a hitelt.
A válasz igen, de be kell mutatnom a garanciát.
- Plusz három hét a papírmunka. - Mi az, hogy három hét?!
Drogos vagyok. Három hét alatt meg is dögölhetek.
- Elutazol? - Hát persze!
Látni akarom az anyámat a kórház előtt.
Utálnám, ha ezzel a pofával látna, amiről maga tehet.
Ne légy igazságtalan. Minden megteszek.
Tegyen többet!
Egy hétig leszek távol.
Mire visszajövök, látni akarom a milkót. Ha nem, nagy baj lesz!
Torkig vagyok, hogy húzza az időt.
Majd megsürgetem, de...
Atyám!
Menjünk!
Segítsek?
Igen. Vigye az Olivettit, az a legnehezebb.
Ezt is megfoghatja.
- Állítsa meg azt a taxit! - Taxi!
- Minden jót, atyám. - Viszlát!
A sálam!
Bocsánat, a sálamért jöttem. Biztos itt hagytam.
- A francba, de finom! - Selyem.
A tied.
Igazából neked hagytam itt.
Fejezd be, én nem Ignacio vagyok.
Szerencsére.
Hány óra van?
12:30.
Nem küldött nekem semmit?
- Ignacio? Nem. - Basszus!
- Ma van az utolsó tandíj-befizetési nap. - Tanulsz?
Igen. Drámát. Színész vagyok.
Az a szemét köcsög! Tudja, hogy ma fizetnem kell, de nem ad semmit.
Természetesen kifizettem a tandíjat,
bár nem mondtam meg Ignaciónak.
A bank már engedélyezte a kétmillió pesetás kölcsönt.
Kivettem egy milliót,
és azt mondtam a feleségemnek, hogy kongresszusra megyek.
Nem hitte el.
De ez gondolom, nem érdekel.
Egyáltalán nem.
- Ignacio hogy halt meg? - Az a hét,
amit Juannal töltöttem, életem legboldogabb hete volt.
Minden nap kapott valamit: Ruhát, walkmant, Super 8-as kamerát...
Én jobban örültem az ajándékoknak, mint?.
Vedd le az inget!
Vedd le az inget! Gyerünk!
Most rajtam a sor.
Most vedd le az ingedet, és mutasd a farkad!
Ha felveszed a farkam, a fejem ne legyen benne.
Már késő, öreg.
Adj pénzt! Beszarsz, olyanom van!
- Anya hogy van? - Újabb infarktus, de már jól van.
- Mi? - Igazából én vagyok rosszul.
Kéne lóvé.
- Nincs több. - Minél hamarabb itt akarom látni azt a pénzt.
És ne jöjjön azzal, hogy nincs pénze. Elegem van a halogatásból.
Anya?
- Mi van Juan? Ignacio megjött? - Igen. Mi történt?
A szokásos, fiam, de...
Lenyúlta nyugdíjamat, csak most jött meg.
- Ez igaz? - Igen, fiam.
Mondd meg a nénikémnek, hogy majd küldök pénzt.
Megígérte nekem, hogy bemegy a kórházba.
- És elhitted neki? - Igen. Őszintén mondta. Megpróbálja.
- És neked segítened kell. - De hogyan?
Úgy, hogy vele vagy. Ne hagyd el, Juan! Ígérd meg!
Megígérem.
Odaadta a sajtot meg a kolbászt?
Isteniek!
Anya, miért fáradtál?
Valenciában van kaja és nem akarom, hogy költekezz.
Olyan, amilyennek szereted.
Direkt elraktam neked. Ilyen biztos nincs Valenciában.
- Jól van, puszika! - Puszi! Hívj, ha valami gond van.
Ne izgulj, majd hívlak.
Viszlát!
Hol van Ignacio?
Ki fogom nyírni!
Juan ötlete volt, vagy az enyém? Nem tudom.
Az egyetlen kiút az volt,
hogy megszabadulunk tőle.
Kábé úgy, ahogy leforgattad, csak nem olyan vadul.
Hogy jutott eszedbe? Ignacio története nem így fejeződik be.
Már dolgoztam rajta, amikor megtudtam, hogy Ignacio meghalt.
Juan mesélte el?
Nem. Magam jöttem rá.
De megmondaná most már, hogy történt?
Jüannal az Óriások Múzeumában találkoztunk.
Mindent megtervezett. Jobban, mint első látásra tűnt.
Én veszem a drogot, te meg odaadod nekik.
- Miért én? - Basszus, mert a bátyám!
Nem vagyok szörnyeteg. Azt hiszed, ez nekem nem fáj?
De mindent szétkúr maga körül.
Utána mit csinálunk?
Egy ideig nem találkozunk.
Miért? Szerinted nem lesz nyomozás.
Mindenesetre jobb nem gyanút ébreszteni.
Elmegyek az anyámhoz, mert már nagyon hiányol engem.
Ha lenyugszik a helyzet, felhívlak, és oda megyünk, ahova akarod.
- Hoztál pénzt? - Igen. - Nem.
Mit csináljak, amíg várok?
Dolgozz, keress sok pénzt,
- szükségünk lesz rá. - Otthon tarthatatlan a helyzet.
Kérj bocsánatot az asszonytól és élvezd a fiadat.
- Mondd meg nekik az igazat! - Hogyan?!
Hogy mással voltál. Egy másik nővel...
- Legalább add meg a mamád címét! - Nem.
Jobb, ha nem. Úgy nem lesz kísértés, hogy meglátogass.
Min röhögnek ezek az ütődöttek?
Rajtunk.
Rajtam legalábbis biztosan.
Juan vett egy adag gyilkos tisztaságú heroint, de nekem adta,
én meg egyedül elmentem Ignacióhoz.
KEDVES ENRIQUE!
AZT HISZEM, SIKERÜLT...
Ez lesz az utolsó adagom.
Mit akarsz ezzel?
Hogy abbahagyom.
De most tényleg.
Mielőtt megcsináltatnám az arcomat,
meg a többit, bemegyek egy elvonóba.
Már bejelentkeztem.
Örülök neki. Holnap megkapod a pénzt.
Remélem, még délelőtt.
Mindenesetre, írtam két levelet,
a kiadónak és a feleségednek, amiben mindent leírtam.
- Nem szükséges. Add ide! - Majd ha ideadod a pénzt. Délelőtt.
Csinik, mi?
- Mik? - A didkók.
- Igen, csodásak. - Köszike.
- Segítsek? - Ne.
Menjen el. Nem akarom maga előtt belőni magam.
Megvan.
Itt állj meg.
Menjünk be a moziba, üssük el az időt.
FEKETE FILMHÉT
Olyan, mintha minden film rólunk szólna.
Mit csinálsz?
Hazamegyek.
- Nem akarod, hogy veled menjek? - Jobb, ha nem.
Ne feledd elhozni a nejemnek és a kiadónak szánt levelet!
- Ha elfelejted, gondok lesznek. - Mindent elintézek, ne izgulj!
Mivel most sokáig nem találkozunk,
adj pár Super 8-ast is. Szívesen nézném a kúrós filmjeinket.
Hülye vagy?! És ha a nejed megtalálja?
El kell őket égetni. Bízd csak rám.
Menjünk!
- Szállj be a kocsiba! - Nem. Taxit fogok.
- Akkor már nem látlak? - Csak néhány nap.
- Taxi! - Hívj, ahogy tudsz! - Jó.
Ignacio!
Enrique!
Mi van?
Te?
Végre! A Fotograma újságból értesültem, hogy itt vagy.
- Mit mondtál neki? - Mindent.
- Már csak én vagyok neked! - Hülye vagy?!
Emlékeztetlek, hogy a nálam van a tesóm két levele,
- amik téged tesznek felelőssé. - Közösen csináltuk.
A levelek csak téged említenek.
Enrique, várj!
Enrique!
- Jól vagy? - Hagyj békén!
Ha még egyszer keresztezed az életem, megöllek!
Most, hogy megtaláltalak, nem hagylak el.
Szokj hozzá a gondolathoz.
- Monica, beviszel a városba? - Persze.
Csak menj előre!
- Ki ez a fickó? - Nem tudom. Enriquét kereste.
Ki az?
Én vagyok.
Add vissza a kulcsokat!
A cuccaid a nappaliban vannak. Vidd el őket!
A taxi elment. Add ide a kocsit vagy vigyél vissza Madridba.
Jó estét! Kérek egy taxit!
Del Agua utca 11.
Enrique Goded.
Köszönöm.
Mindent el akartam mesélni a forgatás után.
Mit akartál?
Hogy én Juan,
Ignacio testvére vagyok és Ignacio négy éve meghalt.
Már tudtam róla.
Tudom, hogy tudtad.
Honnan?
Anyám hívott, hogy voltál nálunk. Ebből gondoltam, hogy megtudtad.
- Amikor a próbafelvételt kérted, már tudtad? - Igen.
- És mégis megjátszottad magad? - Mit tehettem volna?
Nem hazudtam neked. Már mindent tudtál.
Egyáltalán nem tudtam.
Csak azt, hogy a tesód bőrébe bújtál. Hogy Ignacio meghalt.
De azt nem gondoltam, hogy te ölted meg.
- Itt a taxid. - Én nem öltem meg!
Berenguer ölte meg, mert Ignacio zsarolta őt.
Miközben te leraboltad!
Vár a taxid.
Nem tudod, milyen falun lakni egy Ignacio-féle testvérrel.
Juan, vár a taxi.
Miért választottál ki?
Nem láttad bennem Zaharát.
- Azért, hogy megbaszhass? - Nem. Kíváncsiságból.
Kíváncsi voltam, meddig mersz elmenni.
És én meddig tűröm.
Sokkal többre is képes vagyok.
Az biztos.
- Nem kell magyarázkodnod. - Nem az enyém. Ignacióé.
Kedves Enrique! Azt hiszem, sikerült...
A látogatás bemutatója után Angel Andrade ügyleletes szépfiú lett.
A királysága egy évtizedig tartott.
A 90-es években a karrierje hullámvölgybe került.
Elvette Mónicát, az öltöztetőlányt.
Jelenleg kizárólag tévésorozatokban dolgozik.
Berenquer úr - azelőtt Manolo atya
nem tűnt el Angel Andrade - azelőtt Juan - életéből.
Pénzt kért tőle, majd zsarolni kezdte,
míg cserbenhagyásos gázolás áldozata nem lett.
A kocsit Angel Andrade vezette.
Enrique Goded ugyanazzal a szenvedéllyel készíti filmjeit.