АНГЕЛСКО СЪРЦЕ (1987)
по романа "Падналия ангел" на Уилям Хьортсберг
НЮ ЙОРК, 1955 г.
Хари!
Здрасти.
Ало?
Да, Харолд Ейнджъл е.
Второто със С, като в указателя. Моля?
Уайнсап.
Хърман Уайнсап от "Уайнсап и Макинтош"?
Да, изчакайте.
Уайнсап от "Уайнсап и Макинтош". Записах.
Знам какво е пълномощник.
Нещо като адвокат, само че хонорарите са по-надути.
Ще изчакам. Тъпанар!
Г-н Уайнсап? Да, Харолд Ейнджъл е.
Е, мога да се освободя. Нещо към фирмата ви ли?
Бихте ли повторили?
Луи... Как се пише?
Сайфър.
Клиентът ви чужденец ли е?
Бихте ли ми казали нещо повече?
Харлем
Знам го.
Далечко е, но ще бъда там.
Оставете ме!
Благодаря.
Алилуя! Позволете да бъда препредаван!
Позволете да бъда превъплъщаван!
Позволете да бъда възпроизвеждан!
Ваше е царството Му днес!
Последвайте ме през Неговите двери!
Искам да покажете колко обичате Бога!
Искам да отворите сърцата си,
да отворите портфейлите си
и да изпразните джобовете си! Хвала на Бога!
Говорят, че съм драпал за един кадилак!
Ако искате да ми подарите нещо такова, то нека бъде ролс-ройс!
Давай, братко!
Г-н Ейнджъл? - Да.
Хърман Уайнсап.
Бихте ли ме последвали?
Измамен съпруг от паството на пастор Джон си е теглил куршума.
Много неприятно.
Г-н Ейнджъл? Хайде!
Да ви представя моя клиент мосю Луи Сайфър.
Хари Ейнджъл. - Приятно ми е.
Нека не ви звучи грубо,
но бихте ли ми показали някакъв документ за самоличност?
Това върши ли ви работа?
Просто съм предпазлив. Знаете как е в подобни случаи.
Да, знам.
Та... как се спряхте на мен?
Вероятно по телефонния указател.
Обикновено става така, защото името ми започва с А.
Хората са мързеливи – виждат първото име и...
Джони Фейвърит. - Моля?
Това име говори ли ви нещо? - Не, нищо.
Не го познавате? - А трябва ли?
Вербуваха го преди войната. Беше доста известен.
Вижте какво, г-н Сайфиер... - Сайфър.
Съжалявам. Не обичам да се забърквам в сериозни неща.
Занимавам се с кокошкарски истории – застраховки, разводи...
А ако извадя късмет, и с хора.
Не познавам певци, особено пък известни.
Истинското му име беше Лийблинг. - Не познавам такъв.
Какво искате от мен? Да не ви дължи пари?
Помогнах му в началото на кариерата.
Да не сте му били импресарио? - А, не, не.
Г-н Сайфър има договор за допълнителна гаранция,
която трябва да се изплати в случай на смърт.
Този човек умрял ли е? - Не. Мобилизираха го през 43-а.
В специалните развлекателни групи. По време на атака бил обезобразен.
Получил... - Амнезия, нарича се...
Шок от канонада. - Да.
Познато ми е. - Били ли сте в армията?
Да, но набързо ми взеха здравето.
Отпратиха ме у дома и пропуснах цялата олелия:
войната, медалите... Може да се каже, че извадих късмет.
За разлика от Джони, който се върна същинско зомби.
Приятелите му го настаниха в частна болница.
Подложиха го на психиатрично лечение.
Адвокатите му бяха упълномощени... - Да плащат сметките.
Но нали знаете как е. Той си остана жив труп и договорът ни увисна.
Дано не ви прозвучи меркантилно, но трябва да разберете,
че ме интересува единствено дали Джони е жив.
Всяка година получаваме клетвена декларация,
че Джони е все още сред живите. Така беше до миналата седмица,
когато случайно се оказахме близо до болницата.
Решихме да се убедим лично, но ни дадоха невярна информация.
Аха, недомлъвки. - Да, но не исках да правя сцени.
Та реших, че вие бихте могли така, деликатно...
Искате да проверя? - Да.
Ами добре.
Имам чувството, че ви познавам. - Едва ли.
Името Джони Фейвърит говори ли ви нещо?
Истинското му име беше Лийблинг.
Интересува ме единствено дали Джони е жив.
Мога ли да ви помогна? - Да.
Аз съм Хари Конрой от Националния институт по здравеопазването.
Определен човек ли търсите?
Правим проучване върху случаите на неизличими заболявания
и разбрах, че имате пациент, чийто случай е именно такъв.
Трябва да имате предварителна уговорка.
А защо не погледнете в картоните, за да разберем дали съм на прав път?
Не искам да безпокоя безпричинно когото и да било.
Как се казва пациентът? - Джонатан Лийблинг.
Един момент, ще проверя.
На работа ли бяхте миналия уикенд? - Не, почивах.
Случи ли ви се нещо хубаво? - Бях на сватбата на сестра си.
Имали сме г-н Лийблинг, но е бил преместен.
Сигурна ли сте? - Да.
И кога е станало това? - През декември 43-а.
Може ли да погледна? - Да.
Скоро ли е попълван? - Картонът е стар.
Писано е с химикалка, а през 43-а не е имало химикалки.
Виж ти! Тогава не е имало химикалки?
Не. А този д-р Фаулър... още ли работи тук?
От време на време. Стар е.
Благодаря.
Д-р Албърт Фаулър, ул. "Китъридж" 419.
МОРФИНОВ СУЛФАТ
Време ли е за вечерната дозичка?
Кой сте вие? Как влязохте?
През процепа на пощенската кутия. Частен детектив съм.
Нахлуването с взлом е сериозно престъпление.
Може да повикаш полиция, но ти няма да го направиш,
за да не открият опиума в хладилника.
Аз съм лекар и имам право да държа лекарствени средства.
Тия ги разправяй на шапката ми.
Откога се боцкаш? - Какво искате от мен?
Информация за Джони Лийблинг. - Помня смътно, че лекувах такъв.
Слушай, докторе, не ми губи времето!
Или отговаряй, или самият аз ще повикам ченгетата!
Онова горе не е ваксината на Солц.
През войната е бил певец. Страдаше от неизлечима невроза
и го прехвърлихме в центъра за ветерани.
Оказва се, че не е там.
Фалшифицирал си прехвърлянето. - Имаше посетител.
От 12 години никой не го беше посещавал.
Явно много са го обичали.
И къде е сега? - Не знам.
Я ела тук!
Не съм го виждал, откакто ни беше пациент.
Погледни се, целият си в студена пот!
Чакаш само да си тръгна и да нападнеш благините.
Колкото по-бързо ми кажеш, толкова по-добре за теб.
Пак те питам.
Къде е? - Не знам.
Преди години дойдоха някакви хора и той се качи в колата им.
Нали е бил жив труп?
Излезе от комата, само че страдаше от остра форма на амнезия.
Кои бяха тези приятели?
Господинът се казваше Едуард Кели.
Госпожицата не познавам, защото остана в колата.
Къде го отведоха? - У дома, на юг.
И срещу какво? - 25 000 долара.
За да действам така, сякаш е наш пациент.
Не се ли усъмниха? - Осъвременявах картона.
А щом се плаща, никой не задава въпроси.
Разкажи ми за Джони Лийблинг. Как изглеждаше?
Дойде обезобразен и бяха работили доста върху лицето му.
В деня на напускането си беше все още в бинтове.
А този Кели? - Почти не го помня.
Беше добре облечен и говореше с южняшки акцент.
Какво? - Не помня.
Добре, полегни си, а аз ще изляза да ти купя един сандвич.
Може би студеното пуешко ще опресни паметта ти.
Изправи се.
Внимателно!
Сега ще си подремнеш, докторе. Да ти светне малко главата.
Като се върна, може и да ти предложа нещо от хладилника.
А ако ми кажеш това, което искам, ще се изпаря завинаги.
Хари...
Върнах се, докторе. Нося ти подарък!
Реших, че няма да искаш сандвич...
Здрасти, Ели. - Здравей.
Това гаджето ли е?
Има ли си кола и... всичко там? - Да.
Чао. - До скоро.
Видяхте ли го? - Не.
Защо? - Трудна работа.
Защо? - Ами защото го няма!
Когато преди 12 години Джони Фейвърит е напуснал болницата
с най-хубавия си костюм и ново лице, омотано в бинтове,
той е заминал с някой си Кели и с едно момиче.
Познавате ли този Кели?
Явно е платил на някакъв доктор на име Фаулър,
за да го прикрива през всичките тези години.
Изглежда, нашият Джони се е изпарил.
Изглежда.
Знаете ли какво казват за плужеците? - Не. Какво казват?
Че винаги оставят слуз след себе си.
Ще го намерите. - Не, няма да го намеря,
защото пропуснах една малка подробност.
Някой е размазал мозъка на д-р Фаулър из цялата къща.
На Фаулър ли? - Да.
Вие ли го убихте?
Не, но ченгетата ще помислят, че съм аз.
Наех се да търся изчезнал човек,
а ето че съм заподозрян в убийство и затова се отказвам.
Рискове на професията, г-н Ейнджъл.
Ако ви притеснява хонорарът... - Не, вие ме притеснявате!
Бил съм най-близко до смъртта на Второ авеню,
наблюдавайки как откарват труповете с катафалки.
Само така я приемам.
Страх ли ви е? - Да.
Ще наредя на адвоката си да ви изпрати чек за 5000 долара.
Ако не искате работата, ще наема друг.
5000? - 5000.
Май много ви трябва тоя Джони. - Не обичам неразчистените сметки.
В някои религии яйцето се смята за символ на душата.
Знаете ли това? - Не, не го знам.
Искате ли едно яйце?
Не, имам фобия от пилета.
Закъсня. - Извинявай.
Успя ли?
Ако си загубя работата, ще ти стана секретарка.
Не мога да ти плащам колкото "Таймс".
Здрасти, Джони. Къде си, копеле?
Джони Фейвърит е бил певец от Юга. И то много известен.
Пеел с оркестъра на Спайдър Симсън.
Но само Спайдър е тук. Записала съм ти го.
В Информационния отдел нещо се усъмниха.
Ако можеш да вземеш досието му...
Спайдър е в старчески дом на 138-а. - Пак трябва да ходя в Харлем!
Има снимка на Джони с китариста Тутс Суийт.
Бил е сгоден за една богаташка на име Маргарет Крузмарк.
Баща й притежава половин Луизиана. Запознали се в Ню Орлиънс.
Джони я зарязал и тя се върнала при татенцето.
Пишат много за заклинанията й. - Заклинания?
Имаш предвид око от прилеп, жабешки нокът и други дивотии?
Май е била чалната и правела магии на светските лъвове.
Но това не се понравило на тежкарите от Айви Лийг.
Известна е като Вещицата от Уелъсли.
Справих ли се? - Да, страхотно!
Какво излиза? Че имам за клиент един религиозен фанатик!
Трябва да намеря Джони, а не знам къде е.
Вероятно самият той не знае кой е.
Разполагам с някакъв сенилен музикант в Харлем
и с китарист на име Тутс Суийт. Какво друго имам?
Може би ерекция?
Добре ли си?
3 януари 1955 г.
Клиент: Луи Сайфър. Копие: "Уайнсап и Макинтош".
През последните 12 години Джони Фейвърит
не е бил в болницата в Паукипси.
Бил е отведен от някой си Едуард Кели и едно момиче.
Момичето е неизвестно.
Кели е платил на д-р Фаулър 25 000, за да фалшифицира документите.
Докторът е покойник.
Преди злополуката кариерата на Джони е вървяла добре,
докато не започнал да досажда на всички около него.
Открих следите на Спайдър Симпсън.
Живее в старчески дом на 138-а улица.
Джони е имал приятел – китаристът Тутс Суийт.
Тутс се върнал в Алжир, но не в африканския, а в Ню Орлиънс.
Мисля, че Джони и Маргарет също са отишли там.
О, да! Според Спайдър Джони имал тайна любов,
чернокожа на име Еванджелайн Праудфут.
Държала някакво магазинче в Харлем, наречено "При мама Картър".
Това не ти е необходимо да го знаеш, Сайфър.
Тайната любов трябва да си остане тайна.
Единственият човек, когото Джони е виждал редовно,
е хиромантката от Кони Айлънд – мадам Зора.
Ти ли си Изи? - Да.
Последното слънце, а? - Да.
Човекът на входа ми каза, че можеш да ми помогнеш.
Търся мадам Зора.
Преди войната си другаруваше с жена ми.
Гадателка е, нали? - И то каква!
Косата да ти настръхне! Проклета вещица!
Но с жената се разбираха добре. Моята е баптистка.
Дръж, да не ти изгори носът.
Намерих цяла кутия под една от скарите.
То няма кой знае колко слънце. - Да, но гони дъжда.
Чувал ли си за Джони Фейвърит? Редовно посещавал мадам Зора.
Чувал съм, но не го познавам.
Питай жената, тя все припява на радиото.
Май обича водата. - Не, мрази я.
Но смята, че е добре за разширените й вени.
Ами добре. Благодаря.
Какво правиш тук през лятото? - Обезглавявам плъхове.
А през зимата? - Същото.
Извинете!
Говорих със съпруга ви. Интересувам се от мадам Зора.
Да, познавах я.
Мадам Зора ли казахте? - Някаква циганка гледачка.
Да, живееше в отсрещното бунгало.
Не беше циганка и не хвърляше просто боб.
Да сте я виждали с Джони Фейвърит? - Да, редовно й гостуваше.
Беше много привързана към него, а аз знаех всичките му песни.
Да сте чували някога за Маргарет Крузмарк?
Не ставай глупав! Мадам Зора беше Маргарет Крузмарк.
Какво стана с нея? - Събра си багажа и изчезна.
Върна се на юг.
Къде да намеря Джони Фейвърит? - Може би в гробището.
Искаш ли да чуеш една от песните му?
За тебе плаках аз, а сега е ред да плачеш ти...
Благодаря за носопредпазителя.
Ще ми дойде добре, когато замина за Луизиана.
Къде отиде?
ТУТС СУИЙТ И НЕГОВИЯТ ОРКЕСТЪР
МАДАМ КРУЗМАРК
САМО ЗА ЦВЕТНОКОЖИ
Г-н Ейнджъл? - Да.
Малко сте подранили. - Не разбрах дали в 16 или в 16:30 ч.
Чудесно местенце си имате. - Да, тук съм щастлива.
Не са ми гледали до сега. Дълго ли ще трае?
Ще ви взема данните, а за диаграмите ще почакате.
Чай?
Искате ли чай? - Да, благодаря.
Индийски, жасминов или китайски? - Китайски.
Малцина обичат китайския чай.
Свирите ли на пиано? - Не ме бива.
Пеете ли? - Докарвам го на мелодия, но...
Кой е този ужасен човек? - Баща ми.
Извинете. - Няма нищо. И той не се харесва.
Наистина изглежда като герой от стар пиратски филм.
Как се казва? - Итън.
Итън Крузмарк.
Да ви кажа честно, не съм гледал филмите му.
Говорите ли френски, г-н Ейнджъл? - Аз съм от Бруклин.
Предпочитам да не пушите. - Добре.
Сметана или захар? - Не, чист.
Ще ми трябва точната ви рождена дата.
14 февруари...
1918 г. Денят на Св. Валентин.
Познавах младеж, който беше роден на същата дата.
Сериозно? Тия войници в отпуск...
Не може ли да извадим диаграмата на приятеля ви?
Не, хората са различни.
Не мисля, че неговата диаграма ще ви хареса.
Месторождение?
Бруклин, Ню Йорк. Защо? Приятелят ви да не е бил идиот?
Може и така да се каже.
Предполагам, че с Джони сте се скарали.
С Джони Фейвърит.
Кой сте вие? - Стар приятел от армията.
Мислех, че вие двамата бяхте...
Не съм му приятел, а човек, на когото е платено да го издири.
И не съм роден на Св. Валентин.
Интересува ме бъдещето на Джони. - Той няма бъдеще. Мъртъв е.
Умря преди 12 години. А сега бих искала да напуснете.
Сигурно си мислите: "Кой е този досадник,
дето души наоколо?"
Той е мъртъв! А дори и да не е, за мен е покойник.
Явно много ви е наранил. - Всички си имаме белези.
Бил е глупак, щом ви е изпуснал.
При някои хора лъжата и жестокостта вървят ръка за ръка.
Жалко, наистина исках да ми гледате на ръка.
Така и аз щях да подържа вашата.
Едва ли ще ви хареса това, което виждам.
Много красива огърлица.
ПРИ МАМА КАРТЪР
Имаш ли адски корен?
На прах или парче? - Не съм сигурен.
Скри се от дъжда, а? - Да.
Два корена – долар и двайсет.
Искам да те питам нещо.
В Харлем имах приятелка, която се занимаваше с такива корени.
Казваше се Еванджелайн. Чувала ли си я?
Тук всяка втора жена се казва така. Нали знаете онова стихотворение?
Да, знам го.
Тя имаше магазин в Харлем, който също носеше името "Картър".
Всички го използват, господине.
Като "Хауърд Джонсън". Но при мен няма грешка!
Нейното име беше Еванджелайн Праудфут.
Познавам я.
Докато живееше в Ню Йорк, редовно идваше тук.
Знаеш ли къде е сега? - Разболя се и умря.
Погребаха я в Армандвил.
Все чакаше някакъв човек. - Точно като в стихотворението.
Долар и двайсет.
И кого по-точно? - Така и не каза.
Благодаря.
Седмица, значи? - Най-много.
ЕВАНДЖЕЛАЙН ПРАУДФУТ 1918 – 1947
Да отидем при баба.
Кой е там, а? Баба!
Да вървим.
Дай ръчичка.
Извинете.
Г-ца Праудфут? - Да?
Съжалявам, даде ми го някакъв ненормалник от Кони Айлънд.
Извинявай. - Стига си плакала!
Мислех, че ще мога да поговоря с майка ви.
Закъснели сте. Познавахте ли я?
Не, но се надявах, че ще ми отговори на няколко въпроса.
Да не сте ченге? - Не, казвам се Хари Ейнджъл.
Частен детектив съм.
А вие... - Епифани.
Майка ти ти е дала хубаво име. - И почти нищо друго.
Всъщност търся един приятел на майка ти.
Джони Фейвърит. - Така ли?
Познавам всичките й приятели, но за такъв не съм чувала.
Къш! Имам фобия от пилци.
Та този Фейвърит беше приятел на майка ти.
В Ню Йорк, преди войната.
Не е споменавала. Тя обичаше мъжете и имаше много приятели.
А Тутс Суийт? За него чувала ли си? - Не.
Казват, че бил голям китарист, и довечера ще отида да го чуя.
Слушай, ще отседна в хотела.
Ако чуеш нещо, което може да ми помогне,
дрънни една жица.
Много си красива, Епифани. Името напълно ти подхожда.
Тия пилета!
А защо търсиш този Джони Фейвърит?
Не го търся. Платено ми е да открия къде е.
Може и да е на два метра под земята. - Значи ще ми трябва лопата.
Много хубаво пеете, г-н Суийт.
Тутс, синко. Благодаря. - Да ви почерпя?
Не, моето е за сметка на заведението. Коктейл "Две сестри".
Чувал съм за теб още в Ню Йорк.
Беше преди войната, в бара на стария Дики Уелс.
Добре ги извиваше с оня тарикат, Джони Фейвърит.
Помня, че свирих с него. - Били сте приятели, нали?
Записа плоча с моя песен, но не сме били приятели.
Да не си детектив? - Журналист съм.
Пиша материал за Джони и за оркестъра на Спайдър Симпсън.
Помня, че Спайдър млатеше барабаните като женски задници.
Време е да вървя.
Опитай "Двете сестри", а после си измисляй колкото щеш!
То вие, журналистите, и без това не правите друго.
Не мога една вода да пусна. - Искам да си поговорим
за Джони и за Еванджелайн. - Нищо не знам.
Интересуват ме само "Двете сестрички"!
Какво става? - Гледай си работата!
Омитай се, защото ще съжаляваш, че изобщо си се родил!
Имам фобия от пилета!
Писна ми от тъпотиите ти, приятел!
Видях ви как с малката Епифани изпълнихте оня номер с пилците!
Аз обаче не си падам по вуду, защото съм от Бруклин!
Тук не всички сме баптисти. - А малката?
13-годишна стана мамбо-жрица, като майка си.
Кога за последен път видя Джони на тези жертвоприношения?
Мотаеше се с мамчето-мамбо. - Не съм го виждал отпреди войната!
А пилешкият крак? - Означава, че ми е голяма устата.
Не достатъчно. Каква е тая звезда, а?
Слушай, ще ти дам номера на хотела, за да ми се обадиш,
в случай, че чуеш нещо.
Уведоми ме, когато следващия път ти доставят пилешки крак.
Ако питаш мен, най-хубавото пиле е мъртвото пиле.
Не чукат само ченгета и лошите новини.
Добре се беше унесъл. - Пак пътувах за Мадалей.
С голям отдушник си се уредил.
Това твоето име ли е?
Да. - И твоят хотел?
Нали се намирате в него. - И твоят почерк?
Мисля, че да.
Би ли ни казал защо го открихме в ръката на един мъртъв китарист?
Тутс Суийт е мъртъв? - Да.
Но не е имал късмета да умре бързо.
Как е станало?
Формално? Задушаване със собствените гениталии.
А иначе казано?
Някой му е отрязал пикалото и му го е натикал в устата.
После са боядисали стените с кръвта му.
Кога го видя, Ейнджъл? - Вчера, около един.
Във връзка с какво? - С изчезнал човек.
Кой? - Някакъв, който духнал преди 12 г.
Как се казва? - Професионална тайна.
Работя за един нюйоркски адвокат.
Име? - Уайнсап.
Ако искаш телефон или адрес, попитай Тес Трухарт.
В бележника, който прелиства. На буквата "У".
Познаваш Тед Уилямс, бейзболиста? - Да.
Хърман Уайнсап.
Свършихте ли, момчета?
Да. Можеш да отидеш да хапнеш с професионалната си тайна,
но не се отдалечавай, докато не си поговорим с твоя адвокат.
Наблюдавате ли клуб "Мики Маус"?
Защото знаете ли кой ден сме?
Сряда. Всичко може да се случи.
МАРГАРЕТ КРУЗМАРК
Искаш ли да ти изсвирим нещо?
Да, искам.
Хари Ейнджъл, 13:30 ч.
Здравейте, момчета.
Да ви се връща. Огладнях. Ще ми продадете ли от тия вкусотии?
Да. Хей, татко!
Десет цента торбата. - Дай една.
Бащата на Маргарет Крузмарк иска да се ометеш.
Не го ли направиш, песът ще ти разкраси физиономията!
Какво се е случило? - Ухапа ме едно куче.
Какво искаш?
Точно сега имам нужда от пералня.
Слушай, Епипини... - Епифани.
Искам да те питам нещо.
Видях ви с Тутс Суийт да се кълчотите с един петел.
Добре се забавлявахте. - Живеем в свободна страна.
Не и за пилетата. - Да, ти имаш фобия от тях.
Тутс е мъртъв. - Знам. Чух.
Ти си го натопила!
Само ти знаеше, че имам среща с него.
Ти му изпрати и пилешкия крак. - Много му знаеше устата.
Да, ако се съди по това, което ченгетата намериха в нея.
Хубава религия, няма що.
А по-хубаво ли е да разпъваш някого?
Е, пилето после става на супа. - Поне не убиваме хора.
Защо те интересува Джони Фейвърит? - Значи си го спомни?
Да, той ми беше баща.
Минс?
Ще прибера детето по-късно. - Не се притеснявай.
Ако криеш нещо, сега му е времето да ми го кажеш.
Нямам какво да казвам. Джони не се върна от войната.
Мама го чака, чака и умря. Тъжно и просто.
Прекалено много трупове се събраха, дори и за Луизиана.
Бих предупредил твоя човек да те пази.
Имаш си мъж, нали? - Не, нямам.
Очите ти са прекрасни, Епифани. Наистина.
Очи, които разкриват какво става в душата ти.
В момента си уплашена. - Ще се оправя.
Слушай... - Ако чуя нещо, ще ти се обадя.
И ако не чуеш.
Разбрахме ли се?
Има съобщение за вас.
Благодаря. - Няма защо.
Радвам се, че успяхте. - Не знаех, че сте в града.
Ще чета лекции в Батън Руж и реших да видя докъде сте стигнали.
Почти до никъде.
Изрових доста неща, но от Джони Фейвърит – нито следа.
Много жалко.
До гуша ми дойде от фокуси, а и ми се събраха три торби леш.
Трупове, г-н Сайфър. Убийства.
Фаулър, лекарят на Джони.
Старият вуду-поклонник Тутс Суийт.
Намериха го задушен с пикалото му.
Това е църква, г-н Ейнджъл!
Да, тук се практикува съвсем друг вид религия.
Не я разбирам, но е голяма гадост.
Казват, че религията служи дотолкова, доколкото хората да се намразят,
но не и да се обичат. - Чуйте аз какво ще ви кажа:
Джони не се е радвал на особена любов.
Бил е прокълнат и това се прехвърля на мен.
Заподозрян съм в две убийства.
Намериха името и адреса ми в ръката на Тутс.
Уайнсап ми каза. Трябва да внимавате.
А третото?
Издирих приятелката на Джони – Маргарет Крузмарк.
Познавате ли я? - Смътно.
Нещо взе да ми писва от това смътно!
Уви се около шията ми и започва да ме души.
Е, познавате ли я или не? - Само съм чувал за нея.
Щеше да ми прави хороскоп и аз й дадох рождената дата на Джони.
Само че някой я докопа и й изпрати картичка за Свети Валентин.
Разпори я и й изтръгна сърцето.
Явно не е могла да си предскаже бъдещето.
То не е такова, каквото трябваше да бъде.
Вашите изводи? - Нямам такива.
Подозирам, че Джони витае наоколо и избива всички, които е познавал.
Някой ме е накиснал и това ми изкарва ангелите.
Защо не ми кажете какво става тук?
Просто Джони Фейвърит ми е длъжник.
Аз имам старомодна представа за чест.
Знаете... зъб за зъб, око за око.
Кой си ти, мамка ти? - Внимавайте с езика.
Пет пари не давам, че това е църква, защото не обичам църквите!
Атеист ли сте? - Да. Аз съм от Бруклин.
Обадете ми се, ако се нуждаете от пари.
Не, парите са достатъчни. Но ако не внимавам,
тия 5000 ще ми запазят ред за електрическия стол.
Уплашените очи никога не лъжат.
Влез.
Къде е детето? - Минс ще го доведе.
При нейните 14 ще се чувства добре.
Остани тук, а ако искаш, ще ти наема и стая.
Всичко е наред.
Слушай, ще си налея едно питие. Ти искаш ли?
Щеш, не щеш – ще пийнеш.
Чудя се, Епифани...
какво е намерила майка ти у човек като Джони Фейвърит?
Не знам, но беше луда по него.
Честно казано, бил е голямо леке. - Но й беше мъчно за него.
Какво може да намери една жена у човек, който избива гълъби?
Жените си падат по мъже, които изобщо не струват.
Разказвала ли ти е за него? - За Джони ли?
Само две неща. - И по-точно?
Веднъж спомена, че Джони е най-голямото зло,
с което някога се е сблъсквала.
Друго? - Че бил страхотен любовник.
На колко години си? - На 17.
Много си млада, за да имаш дете. - Не чак толкова.
А къде е бащата? - Не го познавам.
Извинявай.
Да ти кажа право, не знам защо наех тази стая.
Просто невероятно! - Беше в Бамбуше.
Духовете те обладават. Нарича се Шьовалие.
Знам го тоя шевролет. - Шьовалие.
Точно това казах. - Яхнат от боговете.
Значи забременя от боговете? - Да.
Разбирам. Съжалявам.
Аз пък не. Беше най-хубавото чукане в живота ми.
Да потанцуваме? - Тук?
Да, тук.
Тази сутрин ме ухапа куче и не мога да се движа.
Нищо няма да усетиш.
Добре, ще танцувам с теб. Но ми обещай – никакви пилета!
Добре. - Скачай!
Идвам!
Трябваше да ви позная по чукането. - Имаш причина да се успиш.
Слушай, стой настрана от неграта.
Не съм тукашен. - Порязал ли си се?
Ухапа ме куче.
Твоят случай има ли отношение към Маргарет Крузмарк?
Не. Защо? - Мъртва е.
Китаристът беше дребна риба. А и е вуду.
Но тази дама е от богата луизианска фамилия.
За една седмица умират двама души. Каква е връзката?
При едни и същи обстоятелства. - Клъцнали са й пикалото?
Не, някакъв й изрязал сърцето.
Търся изчезнала личност. Защо ми казвате всичко това?
Искам да знам името на човека! - Попитай адвоката.
Оня надут пуяк? И той ми наговори същите дивотии.
Какво искате да ви кажа?
Защо не ме оставите на мира? - Това не е негърски град!
Ако не зачиташ законите ни, ще ти навра тарикатлъка в задника!
Крузмарк се е занимавала с черна магия и с гадателство!
Най-лошото за едно ченге е да разследва убийство по тъпи причини.
Извинявай за неразборията. Негърката ще ти почисти.
Какво си тананикаш?
Една от песните на Джони Фейвърит. Мама непрекъснато ми я пееше.
Добре ли си? - Да.
По дяволите!
Какво обичате, г-н Ейнджъл?
Реших, че вече знаете. - Защо?
От няколко дни биячите ви вървят по петите ми.
Търся Джони Фейвърит.
Доколкото ми е известно, тази отрепка е покойник.
Тази отрепка може да е убила вашата дъщеря.
Кой ви е наел? - Не мога да ви кажа.
Ще ви платя. - Те също ми плащат.
Преди 12 години с дъщеря си сте измъкнали Фейвърит от лудницата.
Платили сте на един лекар, за да поддържа легендата, че Джони е луд.
И до преди седмица той много добре си вършеше работата.
Използвали сте името Едуард Кели.
Да се разходим. По-спокойно е, а и ще опитате нашия деликатес.
Имам болен стомах. А и не обичам пикантната кухня.
Жалко. Супичката щеше да ви хареса.
Аз бях Едуард Кели. Аз платих на Фаулър 25 000.
Фейвърит позна ли ви? - Не.
Държа се като сомнамбул и все гледаше през прозореца.
Къде го отведохте?
На "Таймс Скуеър". Беше навечерието на 1943-а.
Оставихме го и той изчезна от живота ни.
Поне така си мислехме. - Платили сте 25 000 за човек,
когото сте изоставили? - Направих го заради дъщеря ми.
С Джони си падаха по окултизма и тя беше обсебена.
Знам. В стаята й открих мумифицирана ръка.
Ръката на Славата. Предполага се, че тя отваря всички врати.
Беше дясната ръка на някакъв убиец, отрязана, докато е висял на въжето.
Черна магия. - Няма значение.
Тя винаги е била... - Зла.
Злото е въздесъщо. Всеки го носи, а говори за чуждото.
Маргарет беше просто странна.
Редеше пасианси, преди да започне да чете.
Кой я научи? - Някоя прислужница или гувернантка.
Това са пълни глупости!
Вие сте я научили! Вие сте поклонник на Дявола!
Господарят на мрака е зад силните. - Глупости!
Истина е, дори и да не вярвате.
Не ме будалкай, защото в този щат ще върнат смъртната присъда!
Аз я запознах с Джони. Той беше много силен.
Веднъж видях как призова Луцифер в дневната.
Имаше договор със Сатаната. Беше му продал душата си.
Очакваш да ти повярвам? Това са пълни дивотии!
Беше продал душата си за слава. - Какви ги дрънкаш?
Сатаната се възнесе от дълбините! Но Джони реши, че ще го надхитри.
Когато преуспя, опита да се измъкне. - Бабини деветини!
Попадна на описанието на някакъв ритуал.
Трябваше му жертва. Някой на неговата възраст.
За да му открадне душата. И с Тутс отвлякоха един войник.
Момче, което празнуваше Нова година на "Таймс Скуеър".
Заведоха го в хотела и там се състоя церемонията.
Завързаха го за леглото и запяха на латински и гръцки.
На гърдите му изрисуваха пентакъл. Джони го разпори с ритуалния нож
и изяде сърцето му.
Направи го толкова бързо, че то още туптеше, докато го преглъщаше.
Искаше да заеме мястото на войника, но го мобилизираха.
Раниха го и се върна без дори да знае кой е!
Кое беше момчето? - Само Джони знаеше.
Запечата личния му знак във ваза и я даде на Маргарет.
Оставихме го на "Таймс Скуеър".
Последното място, което щеше да си спомня.
Трябваше му жертва. Някой на неговата възраст.
За да вземе душата му.
Разпори го и му изяде сърцето.
Кое беше момчето?
Искаше да заеме мястото на войника.
Може и да е обсебил душата му, но за мен си беше същият Джони.
По дяволите!
ХАРОЛД ЕЙНДЖЪЛ
Не е вярно! Знам кой съм! Знам кой съм, по дяволите!
Уви!
Колко ужасна е мъдростта, когато не носи полза на мъдрия!
Луи Сайфър.
Луцифер!
Дори и името ти е една пародия!
Мефистофел е в устата на всички в Манхатън.
Смяташ, че като си уплашил онзи суеверен китарист,
вещицата и изкуфелия старчок, представяйки се за Дявола,
ще уплашиш и мен? Няма да стане, защото знам кой съм!
Ти си ги убил и се опитваш да го лепнеш на мен!
Знам кой съм!
Ако имах копита и опашка, по-лесно ли щеше да повярваш?
Ти си луд! Знам кой съм! Опитваш се да ме натопиш!
Искаш да ме накиснеш, Сайфър, но аз знам кой съм!
Аз не съм убивал никого!
Не съм убил Фаулър, не съм убил и Тутс!
Не съм убил Маргарет, не съм убил и Крузмарк!
Опасявам се, че си ги убил, Джони. - Не се казвам Джони.
Всички са убити от твоята ръка, направлявана от мен, естествено.
Ти беше обречен в мига, в който разпори онова момче.
12 години живееш живот на заем със спомените на чужд човек.
Ще кажа на Уайнсап, защото той знае.
Уайнсап? Той също е мъртъв.
Неприятна злополука.
Не се притеснявай, напоследък смъртта е навред.
Но кое придава стойност на човешкия живот?
Това, че някой го обича? Или го мрази?
Плътта е слаба, Джони. Само душата е безсмъртна.
А твоята душа ми принадлежи.
Знам кой съм!
Хубавичко се огледай. Колкото и да го отбягваш,
отражението в огледалото винаги ще те пронизва в очите.
Знам кой съм!
Защо се върна?
Тук живея.
Коя е тази?
Не е Харолд Ейнджъл.
Дъщеря ми. - Глупости! Коя е?
Епифани Праудфут. Остана тук известно време.
Колкото да я убиеш? Или револверът не е твой?
Ще гориш заради това, Ейнджъл!
Знам.
В Ада!
превод ЦВЕТЕЛИНА НИКОЛОВА
редактор МАЙЯ ДЕЛЕВА