www.titlovi.com
Zdravo. -Zdravo. -Kako si? -Dobro.
Hoćeš ti otići da kupiš namirnice? -Hoću.
Možeš li ti pričvrstiti ogledalo na zid?
Mogu, ostalo mi je još samo par kutija da donesem. -Dobro! Idem ja po njih.
Kako ovo da uradim? Molim te, daj mi čekić.
Šta? -Daj mi čekić.
Ne, ne! Nije tu, već tamo.
Hajde, da je bio lav ugrizao bi te.
Mogu li ti ja nekako pomoći? -Pa možeš...
Hoćeš da kreneš od uzglavlja?
Važi? Uzmi bušilicu i šrafove.
Uzmi velike, a ne male. Onda uzmi matice.
Ali ne sa ravnim prorezom već šestougaone.
Zatim šrafcigerom... -Dobro, gosn.
Nisam beskorisna, znaš? -Pa i da jesi beskorisna, to nije važno.
Voleću te i takvu... možda još više.
Da ti naspem čašu vina? -Suni deder.
Šta je bilo?
Možeš li doneti neke stvari od kući?
Marta, to više nije naša kuća.
Ovo je naša kuća. -Dobro.
Reci mi šta vidiš oko sebe?
Dosta posla, valja rmbačiti. -Da, valja ovo sranje srediti,
ali ispod svog ovog sranja... leži mnogo novih mogućnosti.
Pogledaj kako je soba osvetljena.
Dođi.
Mislio sam da je okrečim u plavo, isto kao u staroj kući.
Imaćemo prostora za igračke...
i mali krevetac... -O čemu pričaš?
O dečijoj sobi.
Marta. Dođi.
Reci, Huane.
Nemoj me jebati u zdrav mozak. Huane, tražio sam slobodan dan.
Da, zbog selidbe. Imam obzira prema tebi, ali imaš li ti obzira prema meni?
Dobro, dolazim. Ma ništa, nema problema. Ćao.
Huan me zvao, Marija je bolesna i moram je menjati u trećoj smeni.
U tri lepe! Zna da imam pravo uzeti slobodan dan radi selidbe...
Ali ga boli uvo za to, a najebaću ako se žalim.
Marta.
Šta to radiš?
Ništa, malo pospremam, moram da idem.
Plačeš? -Ne, zbog čega bih plakao?
Karlose... -Nisam plakao.
Želim da provedem noć sa tobom.
Dobro, šta želiš da uradim?
Zovi nekoga da te zameni? -Nemam koga zvati. Moram da idem.
Šta ako zaspim?
Ništa se neće desiti.
Pojedi neki sendvič sa ćuretinom i divani malo pored televizora.
Bezbrižno snivaj, ništa se neće desiti. Šta bi se moglo desiti?
Zar me nećeš poljubiti?
Tu flašu vina ćemo sutra popiti, važi? Zovi me ako ti zatrebam.
Ćao.
ČISTILIŠTE
Nema signala
Otvorite, molim vas.
Preklinjem vas!
Znam da ste unutra, čula sam vas.
Ja sam vaša komšinica s gornjeg sprata.
Otvorite, molim vas.
Znam da ste u stanu.
Treba mi vaša pomoć, molim vas!
Šta nije u redu? -Suprug mi je imao saobraćajnu nesreću.
Upravo su me zvali iz bolnice, ozbiljno je povređen.
Kako ti mogu pomoći? -Moraš mi učiniti jednu uslugu. Otvori!
Samo si ti u zgradi od komšija, nema više nikoga u zgradi.
Moraš mi pomoći! Došla sam sa sinom!
Hvala ti.
Čuvaj mi sina dok se ne vratim.
Muž mi je imao saobraćajku.
Kažu da je ozbiljno. Ne znam šta da radim.
Ne mogu ga povesti sa mnom. Čuvaj ga dok ne saznam kako je, molim te!
Zašto ga ne ostavite u svom stanu?
Kako ću ga samog u stanu ostaviti? -Naravno, razumem vas.
Samo da zapišem broj vašeg mobilnog. -Nema potrebe, Danijel ga zna.
Lepo se ponašaj sine, kao i uvek.
Hvala vam.
Baš čudno, lift nije radio dosad! -Radi kada hoće.
Bože, ova zgrada je katastrofa!
Mnogo mi znači što ćeš ga pričuvati.
Kako se zoveš? -Marta. -Marta. Ja sam Ema.
Mnogo sam ti zahvalna. Doviđenja. -Nadam se da nije ozbiljno povređen.
Vaš muž. -Da, valjda nije.
Znači, zoveš se Danijel?
Stan mi je malo u neredu.
Osećaj se kao kod kuće, upravo se preselih i nisam imala vremena...
Ne boj se, nisam veštica. -Ne bojim se.
Možeš li skloniti nogu s kauča, molim te?
Je li tvoj stan mali?
Svi su isti! -Naravno.
Jesi gladan, da ti spremim nešto?
Gladan sam. -Dobro.
Hoćeš sendvič s ćuretinom? Samo to imam, može?
Bar mi odgovori.
Danijele!
'Oš srčka da me strefi! Je li hodaš ili se teleportuješ po stanu?
Reci mi nešto o sebi.
Koliko imaš godina?
Šta ti misliš? -Ne znam, 10, 12.
42?
U stanu nešto čudno miriše. -Možda zbog kutija ili celofana.
Ne znam.
Uzmi, pojedi. -Neću.
Kako nećeš? Ne voliš ćuretinu?
Ima krvi na sendviču.
Napraviću ti drugi.
Maori ratnici, neustrašivi od davnina,
jedno od najopasnijih plemena koje je čovek ikad video.
Polinežanskog su porekla, naseljavali su Novi Zeland.
Čuveni po svojoj svireposti, često su ratovali.
Pametan si! Ja nisam uspela memorisati kanal. -Kako si uspeo? -Ideš u meni.
Ideš na "memorisati kanal" i pritisneš "ok".
Zar nisi rekao da si gladan?
Nisam.
Jedeš li svoju užinu? -Ne volim ćuretinu.
Pa, to si mi trebao ranije reći.
Danijele.
Danijele. Trebao si mi ranije reći.
Izvini, nisam te čuo.
Možeš li mi spremiti nešto drugo?
Danijele, isključi televizor.
Danijele, molim te isključi televizor.
Danijele, isključi televizor!
Jesi li gluv?
Tvoj suprug radi treću smenu?
Otkud znaš da sam udata? -Gledao sam "Obezglavljene" i pre.
I moj otac obožava da gleda akcione filmove.
Slušaj...
Tvoj otac će se sigurno oporaviti. -Otac mi je mrtav.
Nemoj tako pričati. Sigurno će se oporaviti. -Otac mi je mrtav.
Kao i moja majka.
Danijele, o čemu to pričaš?
Ništa ti ne znaš.
A šta bih trebala znati?
Da nismo sami.
Šta? -Sami smo, nas dvoje.
Tvoj muž nije ovde. -Nije. -I ne bojiš se?
Čega? -Da noću budeš sama.
Ne. -Ako se ikad budeš bojala, dođi u moj stan gore.
Možeš spavati u mojoj sobi, sa mnom.
Mislim da neće biti potrebe za tim, ali hvala ti.
Žedan sam.
Hoćeš da ti naspem čašu vode? -Ne, hoću čašu mleka.
Donela sam ti malopre ali nisi hteo! -Pa, sada želim.
Otac mi uvek daje da popijem čašu mleka pre spavanja.
Dobro.
Danijele.
Halo? -Ćao, jesi legla da spavaš?
Nisam, još je rano. Šta je bilo?
Ništa, dobro sam. Nazvao sam da proverim jesi li dobro. -Zašto? -Onako.
U vezi onoga popodne. -Zaboravi na to, bili smo oboje nervozni.
Marta, moramo nastaviti dalje s životom. Sve će biti u redu.
Ali moraš imati malo više poverenja u mene.
Hoću. -Jesi li dobro? Zvučiš mi čudno. -Uspavala sam se.
Bila sam zaspala, nemoj da brineš, važi? -Moram da idem.
Šaljem ti pusu, volim te. -Volim i ja tebe, ćao.
Danijele, molim te izađi. Nisam raspoložena za igrice, razumeš?
Gde si?
Danijele.
Ne, ne, ne!
Danijele, otvori!
Danijele, otvori mi vrata!
Nemoj otvarati.
Danijele.
Danijele, ovo nije smešno, razumeš?
Danijele!
Upali svetlo.
Danijele.
Danijele!
Gde si bila? -Zašto si mi zaključao vrata? -Nisam!
Jesi, nisi mi dao da uđem. -Tek sam došao.
Ne želim se derati na tebe! Neprestano te dozivam!
Nisam te čuo! -Kako me nisi čuo?
Zašto si ugasio svetlo i gde si bio?!
Svetlo se odjednom ugasilo i ja sam se uplašio! Ja tebe nisam mogao naći!
Dobro.
Slušaj, Danijele, više mi to nemoj raditi, razumeš? Nemoj gasiti svetlo.
Nisam ugasio svetlo. -Danijele, nemoj me lagati. -Ne lažem te.
Samo smo nas dvoje u stanu. A ako ga ja nisam ugasila, onda si ti.
Ja... ili drugi dečak.
Koji drugi dečak?
Dečak koji živi ovde.
Nikakav dečak ovde ne živi.
Otkud ti pade na pamet da neki dečak živi ovde?
Pozvaću ti majku, daj mi njen broj.
696-851-458.
Ne javlja se. -Znam. -Šta znaš? -Moj otac nije imao saobraćajku.
Ostaviše me s tobom jer me ne žele.
Čekaj, na šta asociraš? Zašto bi te ovde ostavili?
Uvek mi govoriše da će me jednog dana ostaviti,
jer nisam bio poslušan, ona me nije podnosila, zato me vratila.
Ko ti je to rekao, tvoja majka?
Ona nije moja majka. -Kako ti nije majka?
Ja sam usvojen. -Pa, to je čini tvojom majkom, zar ne?
Šta ti znaš?
Moja majka me mrzi.
Slušaj...
Ponekad majke kažu neke gluposti.
kada su ljute, ali tvoja mati te ne mrzi, ona te mnogo voli.
Dođi da te zagrlim.
Danijele.
Danijele, molim te. Danijele, prestani!
Moram li ovde zauvek ostati. -Ne moraš. -Ako odem, nedostajaće mi.
Ko će ti nedostajati? -Drugi dečak.
Danijele, kakav drugi dečak?
Gde se taj drugi dečak nalazi u stanu?
Znaš šta? Vreme je za spavanje.
To je tvoj krevet. -Nemam pidžamu. Imaš li ti neku da mi daš?
Nemam. -Zar ću u gaćama spavati?
Spavaj u čemu hoćeš, ali lezi da spavaš.
Laku noć.
Ne, ne želim da te udarim.
Ostavi me na miru. Ona sada plače.
Neće plakati kada ostane sama sa mnom, videćeš.
Ona je zlobna. Zlobna, veoma zlobna.
Ne možeš me sprečiti. Rekao sam da neću.
Zašto pričaš sam sa sobom? -Nisam pričao. -Pričao si.
Dobro, pričao sam.
Idi odmah na spavanje. -Nisam pričao sam sa sobom!
Ne počinji opet s tim. -Nisam ja kriv, on mi ne da da spavam.
Danijele, dosta. -On je pričao sa mnom! -Molim te, Danijele!
On je pričao loše o tebi! -Ućuti! Začepi gubicu!
S kojim si drugim dečakom pričao? Jesi li lud? Koji dečak more?
Zove se Pablo.
Rekao mi je da se zove Pablo.
Šta si to uradio? -Tetovirao sam lice s tvojom šminkom. -Zašto?
Maori ratnici tetoviraju svoje lice da se zaštite od zlih duhova. -Štitiš se?
Od Pabla. -Da više nisi izustio to ime! -Ali bojim se.
Govori mi grozne stvari o tebi.
To je nemoguće. -Kaže mi da obavlja neke stvari za tebe. -Kakve stvari?
Danijele, obećaj mi da me ne lažeš.
Kunem ti se. -Obećaj mi da me ne lažeš!
Ima šest godina, crnu kosu, nosi školsku uniformu.
Naziv vrtića je "Detelina", to piše na njegovoj majici.
On te poznaje, pričao mi je o tebi.
Ovo nije moguće. -Hoćeš da ga vidiš?!
Hoćeš da ti ga pokažem?
Šta ja treba da radim? -Rekao mi je da ja ovo uradim, da bi ga ti videla.
Nagledah se ovakvih gluposti u mnogim filmovima.
Rekoh ti da se zove Pablo i kako izgleda. Ti ga poznaješ, zar ne?
To ti je mati rekla, jer me poznaje.
Moja majka te nikad nije upoznala!
Zašto mi ovo radiš? -Želim ti samo pomoći da ga vidiš,
ali ako ti to ne želiš, onda nećemo.
Jesi li spremna?
Moraš da veruješ u to.
Zar ne želiš da ga vidiš?
Ti ne želiš da ga vidiš.
Dala bih život da ga vidim. -Uradimo ovo kako treba. -Kako?
Moraš da veruješ u to. Zatvori oči.
Sada ponavljaj njegovo ime sa mnom.
Pablo.
Kako je ovo moguće?
Bacili smo sve njegove igračke.
Pablo je mrtav, zar ne?
Ostavi me malo samu? Molim te, idi. Preklinjem te.
Prestani!
Šta se desilo? -Obratio mi se, Pablo mi se obratio!
Šta ti je rekao? -Besan je, želi da nas ubije! Pogledaj, ujeo me je!
Vidi, ostao mu je zub zariven u mojoj ruci.
Odakle ti to? -Rekoh ti, on želi da nas ubije! -Odakle si uzeo zub?
Šta to radiš? Moramo da idemo odavde!
Je li to plačeš? -Ne, zbog čega bih plakao?
Konačno si shvatila.
U početku nisam znao da je mrtav.
Pomislio sam da mi nisi htela reći da imaš sina.
Zašto si mi ovo uradio? -Samo sam se igrao.
Igrao? -Da, igrao. Jer mi je bilo dosadno. -Igrao si se...
Igrao si se.
-Bilo je dobro, zar ne?
Šta ćemo sad da igramo?
Nemoj me udarati! -Muka mi je od svega!
Sad idemo u policiju. Oni će te majci vratiti.
Nemoj reći mojoj majci! Nemoj joj reći! Nemoj reći mojoj majci!
Nemoj joj reći!
Da se nisi usudio more!
Marta, Marta, otvori vrata!
Danijele, otvori vrata. -Marta! -Danijele, otvori vrata!
Dobro, hoćeš da se igraš?!
On je ovde, video sam ga, unutra je!
Video sam ga!
On je unutra! Ne, ne, ne!
Marta, otvori vrata. Marta, video sam ga, ovde je. Marta, otvori! Ovde je!
Marta, otvori vrata! Marta!
On je ovde!
Ne, ne, ne!
Mama.
Karlos
Zdravo. -Zdravo. Oprosti mi što sam se dugo zadržala.
Sada mi je muž van opasnosti.
Drago mi je. -Pa...
Je li legao da spava? -Mama.
Oči mu se već sklapaju. Mukica moja!
Je li bio dobar?
Dovedi ga bilo kada.
Hoću, naravno.
Pozdravi se.
Poklanjam ti autić.
Laku noć.
Pablo
Halo? -Jesi me ti zvala?
Zvao sam te, ali se nisi javljala. Je li se nešto desilo?
Našla sam kutiju. -A tačno, kutija.
Baš lepo od tebe, ponekad zaboravim gde sam je zaturio.
Nekad pomislim da si je našla i bacila bez mog znanja,
ali se ona uvek pojavi. Zamišljam da je to Pablo
koji se vratio kući, pa više ne izgleda tako prazno.
Kad pogledam njegove stvari, kao da je opet s nama.
Osećam da je tu, u neposrednoj blizini,
to mi daje snagu da ustanem iz kreveta svakog jutra.
Čak poverujem da sam ga video.
Nemoj da zaspiš dok se ja ne vratim, važi?
Moramo popričati, ali nemoj da baciš tu kutiju, preklinjem te.
Mnogo te volim. -Ljubim te, dušo. Ćao.
Prevod i obrada: Gale ~Posvećeno mom ocu~
ČISTILIŠTE
Preuzeto sa www.titlovi.com