Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
JoJo Entertainment представя
един филм на Майкъл Хофман
Село Монте Атина, Италия, края на 19-ти век. Деколтетата са високи. Родителите-строги.
Бракът рядко е въпрос на любов.
Добрата новина: ходенето пеш е вече отживелица,
което позволява навлизането на това свръх модерно изобретение -
велосипеда.
СЪН В ЛЯТНА НОЩ по Уилям Шекспир
Ще ядем с тези.
Кристал!
Сега, нежна Хиполита,
нашият сватбен час е само на крачка.
Четири щастливи дни делят ни от новия месец.
Но мисля си, колко бавно старата луна ще избледнее!
Тя моите желания възпира,
като мащеха, която на детето си
стремежа обрича на провал.
Четири дни бързо ще се стопят в нощи,
четири нощи бързо ще превърнат времето във сън.
И тогава луната, като сребърен лък,
преродена в рая
ще погледне нощта на нашето тържество!
Щастлив бъди Тезей, наш прочут херцог!
Благодаря, добри Егей!
Какви са новините при теб?
Изпълнен с раздразнение аз идвам,
с оплакване от детето ми,
дъщеря ми Хермиа.
Изправи се Деметриус.
Благородни ми лорде,
този мъж има благословията ми да се омъжи за нея.
Изправи се Лизандър.
Този мъж е омагьосал душата на моето дете.
Ти, ти, Лизандър,
ти, който рими и редеше
и промени любовта
на детето ми.
С лукавство ти открадна
сърцето на дъщеря ми.
Превърна послушанието, което ми дължи,
в непокорна грубост.
И милостиви ми херцоже,
забележи, че тя не е дошла тук за благословията ти
да се омъжи за Деметриус.
Аз ви умолявам за древното право на Атина.
Тъй като тя е моя, аз мога да се разпореждам с нея,
и така ще бъде - или този джентълмен...
или нейната смърт,
съобразно нашия закон...
незабавно приложен в този случай.
Какво ти, Хермиа, ще кажеш?
Отстъпи, прелестна Хермиа, и Лизандре, откажи се
от твоите налудничави мисли, признай моето право.
Имаш любовта на баща и, Деметриус.
Нека аз имам тази на Хермиа.
Ще се омъжиш ли за него?
Псе, псе!
Надменни Лизандър,
истина е, че той има любовта ми,
и с всичко, което притежавам моята любов ще му се отплати.
И тъй, като тя е моя,
и аз имам правата си над нея
я давам на Деметриус.
Аз милорд, знатен съм колкото и той,
заможен съм колкото и той. Любовта ми по-голяма е от неговата,
и което повече е от всички тез хвалби,
аз обичан съм от прелестната Хермиа.
И защо тогава да не търся правото си аз?
Деметриус, заклевам го,
че любил е Елена, дъщерята на Недар
и пленил е нейната душа.
И тя невинното момиче оглупяла,
наистина е оглупяла, обожавайки,
тоз пъпчив и лекомислен мъж.
Трябва да призная, чух това.
Умолявам да ме извините.
Не знам каква сила окрилява дързостта ми,
нито как ще повлияе тя на благоприличието ми
като в такава високопоставена компания аз защитавам мислите си...
но моля аз за милостта ви,
понеже тя единствена ми е останала.
Имаш я, дори и да трябва да умра в бой,
или да се отрека завинаги от обществото.
И за това, красива Хермиа, питайки желанията си
знай, че те ще подложат на изпит твоя живот,
дали ако устоиш срещу бащиното си решение,
ще понесеш тежестта, на монашеската одежда,
завинаги да бъдеш в сенчестия манастир,
да живееш с безинтересните сестри
да пееш монотонни химни до припадък срещу студената и безплодна луна.
Е, така ще порасна...
така ще живея, така ще умра, милорд,
преди да отстъпя невинността си
пред вашата власт, която нежелания хомот
на душата ми иска да надене.
Давам ти време да размислиш.
До следващия месец,
считано от този ден реши кое да избереш, дали да умреш
за незачитане на бащината воля,
или да се омъжиш за Деметриус,
или да почиташ завинаги олтара на Диана,
обречена на самотен живот.
За теб, мила Хермиа,
е най-добре да обуздаеш фантазиите си според бащината воля.
Ела, Хиполита.
Деметриус, ела.
Ела ти също, Егей.
Имам да ви кажа нещо насаме.
Какво сега, любов моя?
Защо бузите ти са пребледнели?
Как е възможно розите да увехнат толкова бързо?
Имат нужда от дъжд,
който ще ги нароси
от бурята на моите очи.
От това,което съм чел,
което някога съм слушал да се разказва,
пътят на истинската любов никога не е лесен.
Ако се проявяваше съчувствие при всеки избор,
война, смърт или болест,
щяха да се превърнат в звук
бързо преминаващ в сянка, кратък като всеки сън,
кратък като светкавица в бурна нощ,
това щеше да е химн,който се пее между небето и земята
и човек щеше да има сила да каже "спри!".
Хубавите неща се случват бързо.
За това, чуй ме Хермиа.
Имам аз леля вдовица,
която заможна е доста,
и обича ме като собствен син.
Деметриус!
Колко някои са по-щастливи от други!
Мислейки за Атина, смятам че съм почтена колкото и нея.
Но какво от това?
Деметриус мисли, че не е така.
Той не знае всичко, но все пак знае.
Любовта се вижда не с очите, а с ума,
за това и крилатия Купидон е все рисуван сляп.
Добър ден, прекрасна Елена.
А добър ли е?
Наричаш ме прекрасна?
Вземи си думите назад.
Деметриус обича твоята красота.
О...щастлива хубост!
Да беше заразна като болестта!
О, направи ми услуга, Хермиа,
зарази ме с твоята красота.
О, научи ме да изглеждам като теб, и с каква хитрост да пленя
сърцето на Деметриус.
Неговото безразсъдство, Елена, не е по моя вина.
Не, но твоята красота е.
Нима това е моя грешка!
Успокой се.
Той не ще види лицето ми вече.
Лизандър и аз ще избягаме от това място.
Елена...
твоите мисли ще осъществим
Утре вечер, когато на Феба
сребърния лик съзрем, да се оглежда във водата,
във времето, когато влюбените тихичко се промъкват,
през портите на Атина ние ще се прокраднем.
И от там нататък
ще търсим нови приятели в непознати места.
Хермиа!
На добър час, бъбривке.
Моли се за нас,
и късмет с Деметриус.
Хермиа!
Дръж си на думата, Лизандър.
Разбира се, Хермиа.
Довиждане, Елена.
Както ти него, така и Деметриус теб да обожава.
О...проклятие!
О, ад!
А, добър ден!
Всички ли сме тук?
Тук сме Питъркуинс.
Най-добре ги повикай един по един,
както е по сценария.
Елате тук, тук.
Ето списъка с името на всеки мъж,
който ще забавлява нашия град
с пиесата, която ще се изиграе
в деня на сватбеното тържество
на херцога и херцогинята.
Но първо, добри ми Питъркуинс,
кажи за какво се разказва пиесата,
тогава имената на актьорите прочети
и така да стигнем до същността.
Мери, нашата пиеса е за печалната комедия
и жестоката смърт на Приам и Тизба.
Много добра работа, уверявам ви, а е и забавна.
Сега добри ми Питъркуинс извикай актьорите
по списъка.
Господа...
отдръпнете се.
Така отговора, който чакате.
Ник Ботъм тъкача.
Готов съм.
Кажи коя роля получавам, и продължи.
Ти, Ник Ботъм, си избран за Приам.
Какъв е Приам?
Любовник или деспот?
Той е любовник, който се самоубива
заради любовта.
Тогава по време на представлението,
погледнете очите на публиката.
Как ще ги разчувствам.
Как ще ги накарам да съчувстват.
Сега, към останалите.
Е, ами...
И все пак хумор, за тиранин?
бих могъл да играя малко като Херкулес
или нещо подобно,
да се открои образа ми.
Франсис Флут...
Камъни и отломки
ще строшат
затворническите врати
и колесницата на Феб
отдалеч ще заблести
и ще помрачи
лошите съдби.
Това беше величествено.
Хм, Приам.
Франсис Флут майсторът на мехове.
Тук съм Питъркуинс.
Франсис Флут,
Ти ще изиграеш Тизба.
Кой е Тизба? Странстващ рицар?
Той е дамата, която Приам ще обича.
Не честно е да играя аз жената.
Вече никне ми брада
Мога да скрия лицето си и да изиграя Тизба също.
Ооо-
ще си преправя гласа
"Тизни, Тизни"
"Ах, Приам, скъпи мой,
твоята Тзба мила, и скъпа лейди!''
Не, не ти трябва да играеш Приам.
Сноут...
Флут, ти си Тизба.
Робин Старвелин, шивача.
Тук, Питъркуинс.
А, добре...
Ти ще играеш в действието с лъва.
Надявам се пиесата е добре написана.
Има ли реплики в действието с лъва?
Моля те, ако няма, нека го играя аз,
бавно уча, знаеш.
Не, ти би могъл да го направиш и без подготовка.
няма нищо освен ръмжене.
Нека да играя и лъва също!
Ще ръмжа така, че
малцина ще издържат.
Ще ръмжа така, че херцогът ще каже
"Нека той заръмжи отново!" Оставете го да ръмжи отново!"
Но ти ще го направиш твърде страховито,
че ще ужасиш много
херцогинята и придворните и дами,
че те ще се разпищят.
И това ще бъде достатъчно за да ни обесят всичките.
Гарантирам ви приятели,
че дори да изплаша дамите,
те няма да посмеят да ни обесят.
Но ще преправя гласа си така, че ще ръмжа
толкова нежно, като сукалче;
Ще "ръмжа" сякаш съм славей.
Няма да играеш друга роля, освен Приам.
Приам е добре изглеждащ мъж,
като онези, които можеш да видиш навсякъде през летните дни
най-добре изглеждащия джентълмен.
За това ти трябва да играеш Приам.
Е...
Ще се заема с това.
Господа, всички получихте своите части,
и ви умолявам да ги разгледате старателно
и да се срещнем в гората, на миля от града.
Там ще репетираме.
Ако се срещаме в града, постоянно ще имаме компания
и всички ще научат нашите пинизи.
Молете се да не се провалим.
Ще се съберем
и ще можем да репетираме
колкото неприлично си искаме.
Положете усилия.
Бъдете перфектни.
Довиждане.
Преди Деметриус да си загуби ума по Хермиа
беше положил клетва, че е само мой.
Но когато тази клетва до топлината на Хермиа
се допря,
в миг се разтопи.
Ще отида и ще му кажа за намеренията на Хермия.
Тогава тази нощ в гората
той ще я последва.
Ще изчезне!
Ще изчезне от тук!
Ах, срамота!
О, сладка красота!
Сега какво?
Къде се скиташ?
Над хълмове и долини
през шубраци и трънаци,
над градини и дворове,
през огън и лед,
ще се скитам аз навред.
По-бързо от лунния сърп.
И служа аз на кралицата на феите,
оросявам и очите със свежата роса.
Както и да се предрешиш
аз винаги ще те позная ти си хитрия елф
наречен Робин.
Не си ли този,
който плаши девиците от селото-
Каймака на млякото обираш, в мелницата често се скриваш,
вземаш маслото, което отрудените домакини с труд са били?
Не си ли този ти?
Говориш вярно ти.
Аз съм този, който весел се скита в нощта.
Забавлявам Оберон
и го карам да се смее
цвилейки като жребец
съзрял кобилка млада.
И понякога...
Прощавай ти високопоставен, дух.
Ще тръгвам.
Кралицата ще дойде ей-сега.
Кралят ще гуляйства тук тази нощ.
Обърни внимание, че кралицата не го придружава.
Към Оберон
тя е разярена
и ядосана.
-Хей! -Продължавай!
По лунна светлина срещам гордата Титания.
Какво, ревнивия ми Оберон?!
Феи, махнете се от тук!
Отричам се от постелята и компанията му.
Безсрамница!
Развратнице,
не съм ли твоя господар?
Тогава аз трябва да съм твоята дама.
Що дириш тук,
дошъл от далечните степи на Индия,
но да, наистина, силната амазонка,
твоята господарка и войнствена любов,
трябва да се омъжи за Тезей,
и ти дошъл си да дариш им
благоденствие и радост.
Как може, засрами се, Титания,
съмняваш се в доверието ми към Хиполита,
знаейки, че тя обича Тезей?
Това е пламъка на ревността.
И винаги от както лятото е започнало,
срещнем ли се на хълм, в долина, гора, или ливада,
около красив фонтан или ручей обрасъл,
започваш с тази кавга
нарушавайки спокойствието.
За това ветровете, който духат над нас,
за отмъщение,
са засмукали от морето лепкава мъгла
която пада по цялата земя.
Буйните реки са готови
да залеят ниви и ливади.
И всички тези злини се случват поради
нашата кавга,
поради неразбирателството ни.
Ние сме първоизточника на тези злини.
Ще се поправиш ли тогава?
Твой дълг е.
Защо Титания трябва да е срещу нейния Оберон?
Моля да ми дадеш взетото от теб
момче, за мой довереник.
Дай почивка на сърцето си.
Цялото царство на феите не ще го откупи от мен.
Неговата майка беше последователка на моите повели,
и в пикантния индийски въздух,
през нощта, често клюкарствахме заедно,
седнали на златистия нептунов пясък,
наводнявахме корабите на търговците
смеехме се като гледахме
как платната се издуват от силата на вятъра.
Но тя беше смъртна и умря заради това момче,
и заради нея, ще отгледам детето и.
И заради нея
не ще се разделя с него.
Колко дълго възнамеряваш в тази гора да останеш?
Вероятно да сватбата на Тезей.
Ако си наоколо
и видиш нощния ни гуляй,
присъедини се.
Дай ми момчето и ще си тръгна от тук.
Не и за цялото царство!
Феи, тръгваме!
Ще се скараме съвсем, ако остана и минута!
Е, върви си.
Ти няма да се разминеш
безнаказано за това оскърбление.
Любезни ми Пък, ела седни до мен.
Спомняш ли си,
веднъж, когато стоях на скалистия бряг
и чух песента на сирена носеща се на гърба на делфин,
тя издавеше толкова сладък и мелодичен звук,
че бурното море, стана гладко като огледало.
По това време видях
летящ между студената луна и земята,
Купидон, изцяло въоръжен
Прицели се
и изстреля стрела
с лъка си.
И сега все още знам къде падна стрелата на Купидон.
Тя уцели малко цвете,
бяло като сняг преди,
сега алено, ранено с любовна стрела.
Донеси ми това цвете.
Нектарът му поръсен върху спящите клепачи,
ще накара всеки мъж или жена да полудее от любов
по първото живо същество, което види.
Донеси ми това биле,
и се върни
преди луната да залезе.
Ще обиколя земята за
40 минути.
Сдобия ли се веднъж с този нектар,
ще наблюдавам кога Титания заспива
и ще поръся очите и с него.
Следващото нещо, което види като се събуди...
тя ще заобича лудо.
И за да накарам магията да изчезне
ще я накарам да си плати.
Не те обича, за това спри да ме преследваш!
Къде са Лизандър и милата Хермиа?
Ти каза ми, че ще са в таз гора,
и ето ме, скитайки се в нея,
защото не мога да се срещна с моята Хермя!
Махни се!
Изчезвай и не ме следвай повече!
Съблазнявам ли те?
Говоря ли ти нежно?
Или точно обратното, казвам ти откровено
че не те обичам и не мога да те обичам?
И дори за това аз те обичам повече.
И съм твоето вярно куче.
И, Деметиус, колкото повече ме отблъсваш,
толкова повече аз ще те лаская.
Третирай ме като твоето куче.
Отблъсквай ме, удряй ме,
пренебрегвай ме, но позволи
на недостойната мен да те следва.
Какво по- лошо от това да те моля за любов,
която може да бъде изпитвана само към куче?
Изкушението не е достатъчно за да се поддам,
става ми лошо само като те погледна.
И аз се разболявам като те видя!
Не...
Не излагаш ли благоприличието си
твърде много
като напускаш града
и се оставяш в ръцете на някой, който не те обича?
Който разчита на възможността, която му е предоставила нощта...
и лошия съветник-пустошта
за да посегне на невинността ти.
Твоята добродетелност
е мой закрилник.
За това
не е нощ, когато гледам лицето ти.
За това мисля, че сега не е нощ.
Ще избягам от теб
и ще се скрия в гъсталака
и ще те оставя на милостта на зверовете!
И най-дивите не са жестоки като теб!
Бягай щом искаш,
историята ще се промени.
Аполон ще бяга, а Дафне ще преследва.
Гълъбът ще преследва грифона.
Не ще търпя аз думите ти вече!
Остави ме!
Или ако ме последваш не вярвай,
че не ще ти сторя нищо лошо!
Винаги, в храма, в града, на полето,
ти ме нараняваш!
Не те е срам, Деметриус !
Твоята несправедливост и обида за моя пол!
Ние не можем да се борим за любовта като мъжете.
Ние трябва да сме ухажвани,
а не да ухажваме.
Ще те последвам
и ще превърна ада в рай
като умра от ръката, която обичам толкова много.
На добър пън, нимфо.
Преди той да напусне гората,
ти ще бягаш от него,
а той ще преследва любовта ти.
Донесе ли ми цветето?
Знам бърдо, където пустошта цъфти,
където игликата и срамежливата теменужка растат,
там на тучните ливади,
с ароматни рози и със шипки.
Там понякога в нощта спи Титания.
Приспива се с наслада от аромата на цветята.
Там змията съблича пъстрата си кожа,
Буйни плевели се вият за да завият феите.
С нектара от това, ще нарося очите и
и ще я накарам да се намрази заради фантазиите си.
Вземи част от него
и претърси гората.
Мила атинянка е влюбена
в надменен младеж.
Намажи очите му,
но се увери, че първото нещо, което ще види
е това момиче.
Ще го познаеш
по атинянските дрехи, които носи.
И...
ще се срещнем преди първи петли.
Не бой се, господарю.
Твоят слуга ще изпълни всичко.
Здравей, кралице моя.
Колко мило! Здравей.
Пей ми докато заспя.
След това ме остави в почивка.
Махни се.
Ще оставя някой да те пази.
Като почиваш, докато се събудиш,
ще го направя заради любовта към теб.
Любов...
и копнеж, за негов срам.
Има ли я в рошавата мечка,
леопарда, или глигана с четинеста козина...
Каквото ти се яви пред очите,
когато се събудиш,
ще бъде твой любим.
Събуди се когато някое противно същество е близо.
Изнемощяла ще се скиташ из гората
и ще говориш.
Ще починем, Хермиа, ако смяташ, че ще е добре,
да почакаме тук утрешния ден.
Така да бъде, Лизандър.
Добре, ще намеря легло,
за мен тази купчина ще е възглавница.
Лизандър!
Това ще служи за възглавница и на двама ни.
Едно сърце, едно легло.
Две сърца, истина една.
Не, добри Лизандър. От уважение към мен, любими,
трябва да си по-далеч. Не лежи толкова близо.
Ох,разбери мили, моята невинност.
Имам предвид...
моето сърце е твое
така, че
едно сърце да направим.
Две души
скрепени с клетва
така, че две души в една истина.
Тогава до теб,
не отказвай да легна.
За лъженето, Хермиа,
аз не лъжа.
Лизандър, говориш много загадъчно.
Не, любезни ми приятелю.
За любов и благовъзпитание става въпрос.
За благоприличие...
такова разделение може да бъде
между благороден младеж и девица.
Толкова отдалечено.
И лека нощ, приятелю.
Моята любов не ще се промени
до края на живота.
И животът ми ще свърши
когато изчезне верността ми.
Ето го леглото ми.
Сладки сънища ти пожелавам.
Цялата гора пребродих,
но атинянин не намерих на чиито очи да поръся
силата на цветето за вълнуваща любов.
Нощ...
и тишина.
Но кой е тук?
Дрехи от Атина носи той!
Това е този, за който господарят каза, че към атинската девойка е изпълнен със омраза.
А ето я и девицата, спяща
на влажната и мръсна земя.
Душичка.
Не се е осмелила тя да легне при този, който не я обича,
този неучтив младеж.
Грубиян, върху очите ти, ще поръся
цялата магия на любовта.
Когато се събудиш ти, нека любовта забрани
сънят да легне на клепачите ти.
И така да се събудиш като тръгна,
сега аз трябва да вървя
при Оберон.
Заповядвам да се махнеш,
и да не ме преследваш така.
О, и ще ме оставиш сама в тъмнината?
Не го прави!
Да ме изложиш на опасност
Сама ще вървя.
Останах без дъх от тази любовна гонитба.
Колкото повече се моля, толкова е по-малко благоволението.
Щастлива е Хермиа, където и да лежи сега,
за това, че е благословена с привлекателни очи.
Как може да са толкова блестящи?
Не и със солени сълзи.
Ако беше така, моите очи щяха да са по-хубави.
Не.
Не, не.
Не.
Аз съм грозна като...
като мечка.
Зверовете, които ме срещнат ще избягат от страх.
Лизандър?
Мъртъв или спи?
Лизандър, ако си жив,за бога, събуди се!
Къде е Деметриус?
О колко подходящо е това долно име
да загине от меча ми.
Не говори така, Лизандър. Не го казвай.
Какво? Макар, че той обича Хермиа?
Господи, какво?
Хермия обича все още теб,
не ти ли стига.
Да съм доволен за това?
Не. разкайвам се за загубеното време,
което съм прекарал с нея.
Не Хермиа, а Елена обичам.
Кой не би предпочел гълъба пред гарван?
Защо за груби
подигравки съм родена?
Нима заслужавам
такова презрение от теб?
Не ми ли стига,
господинчо,
че никога няма да получа благосклонен поглед от Деметриус,
а сега и ти трябва да се присмиваш
над нищетата ми?
Ох, както и да е.
Трябва да призная,
че те смятах за истински джентълмен.
Тя не вижда Хермия.
Хермиа, спи си тук,
и никога не се приближавай до Лизандър.
И цялата си сила
и любов отправям
към почтената Елена,
ще бъда аз неин рицар!
За бога, какъв сън сънувах.
Лизандър, виж как цялата треперя
от страх.
Лизандър?
Лизандър!
Ето удобно място
за нашата репетиция.
Тази зелена поляна ще е нашата сцена,
този храст глог ще е наша гримьорна,
и ние ще
ще изиграем пиесата
както ще го направим пред херцога.
Путъркуинс.
Какво ти каза, онзи кавгаджия Ботъм?
Има неща в тази пиеса за Приам и ....
Тизба.
Тизба, която никога не е доволна.
Първо, Приам трябва да ивзади меча си
за да се самоубие,
което дамите не ще понесат.
Но нашите дами се страхуват много.
Смятам, че трябва да оставим убиването за накрая,
когато всичко е готово.
Съвсем не.
Имам начин да направя всичко добре.
Напишете ми пролог,
и нека пише,
че няма да се нараним с мечовете си
и, че Приам, всъщност няма да се самоубие,
и за по-сигурно им кажете,
че аз Приам, не съм Приам,
а Ботъм тъкача.
Това ще ги накара да не се страхуват.
Ох, добре, ще имаме пролог
ще е 6-8 реда.
Не, направете го два пъти повече.
Но има две трудни неща.
Това е да осветим сцената с Луната светлина,
че да могат Приам и Тизба да се срещнат под лунна светлина.
Ако луната не сияе както тази нощ,
ще можем ли да изиграем пиесата си?
Календар. Календар!
Календар.
Погледни в алманаха.
Разбери кога луната ще е пълна.
Да сияе както тази нощ.
Тогава е пълнолуние.
Тогава ще можем да
оставим големия прозорец отворен
докато играем
и луната ще осветява
сцената.
Две трудни неща.
Трябва да имаме стена на сцената,
понеже както се пише в пиесата
Приам и Тизба са си говорили през стената.
Никога няма да можеш да донесеш стена.
Какво казваш, Ботъм?
Някой от присъстващите
трябва да играе стена.
Ох, Сам. Сам.
И нека да има малко мазилка,
или малко глина по себе си,
за да се вижда, че е стена.
И нека си държи пръстите така,
и през този процеп
Приам...
Тизба.
Никога не ще можеш да донесеш стена.
Не, не, не. Ако е така, може би
всичко е наред.
Приам, ти започваш
и когато кажеш речта си,
влез в този шубрак. Тизба, покажи се.
Сега, левия крак напред и старинен жест.
Приам, говори.
Какво тук се крои,
толкова близо до леглото на кралицата на феите?
Тизба.
Тизба,
цветята на омразата миришат сладко.
Сладко, сладко.
Сладко ухаят,
като моята мила Тизба.
Но, чуй!
Глас.
Постой тук за малко,
и сегичка при теб ще дойда аз.
Най- странния Приам, който е игран.
Може ли да говоря сега?
Да, ти трябва да говориш когато той се отдалечи
за да разбере какъв шум е чул
Най-лъчезарен
Най-лъчезарен-
Най-лъчезарен...
Най-лъчезарен, Приаме...
Най-
Чист като цвят на лилия.
Ако бях, мила Тизба...
Ако бях само твой.
Ще те срещна,Приам,
в гробницата.
пише тъмната гробница, човече.
Трябва да го кажеш така.
Така ще отговаряш на Приам.
Прочети всичките си реплики отново,
както трябва.
Влез, Приам!
Театралниченето е минало.
Ако бях, мила Тизба.
Ако бях, мила Тизба,
ако бях само твой.
Чудовищен. Странен.
Боже мой!
Тук има духове.
Ботъм, ти си преобразен.
Какво виждам?
Какво виждаш?
Това, което виждам е магарешка глава на мястото на твоята?
Господ да те пази, Ботъм. Господ да те пази.
Защо избягаха?
Мошеници.
Да ме правят на магаре,
да се плашат от мен,
но няма да помръдна от това място,
да правят каквото знаят.
Аз ще пея, така че
да ме чуят и да разберат, че не съм страшен.
Кой ангел ме буди от цветното ми легло?
Моля те, човече, запей отново.
Ушите ми са очаровани
от гласа ти.
Както и очите ми
са омаяни от лика ти,
и твоите добродетели са сила, сила, която
ме кара от пръв поглед
да кажа... да се закълна,
че те обичам.
А-а аз мисля, господарке,
би трябвало да имате малка причина за това,
и все пак,
да кажа честно,
разума и любовта вървят ръка за ръка в днешно време.
Ти си толкова мъдър, толкова красив.
Нито едно от двете.
Ако имах достатъчно мъдрост да избягам от тази гора,
щях да се измъкна от тази ситуация.
Не желай да избягаш от тази гора.
Ти трябва да останеш тук
независимо дали искаш или не.
Ще ти дам феи, които да се грижат за теб,
ща ти извадят скъпоценни камъни от земните недра
и ще ти пеят докато
спиш върху откъснати цветя.
Ще те прочистя от тази неделикатност, която имат смъртните
така че ще бъдеш лек и весел като всеки дух.
Грахов цвят! Паяжина.
- Готов. - И аз.
Нощна пеперуда и синап.
- Аз. - Аз.
Къде отиваме?
Бъдете мили и любезни към този джентълмен.
Ходете където и той, гледайте каквото и той.
Хранете го с кайсии и едри къпини,
с черно грозде, смокини,
и черници.
Кланяйте му се елфи, и го обсипвайте с внимание .
Благодаря за вашата почетна милост, сърдечно.
Аз моля за вашето уважение.
Паяжина.
Желая да се опознаем по добре,
мила Паяжина.
Вашето име, моля?
Синап.
О, познавам търпението ви добре.
Бих желал да се опознаем по-добре с и вас,
Синап.
Привет, смъртни.
Привет, привет, привет!
Чудя се,какво ли Титания
е видяла като се събужда,
и се е влюбила лудо.
Сега какво, луди ми дух?
Какво ще повели нощта в тази обитавана от духове гора?
Господарката е влюбена в чудовище.
Получи се по-добре, отколкото бях замислил.
а намаза ли очите на атинянина
с любовния елексир както ти бях казал?
Да, докато спеше.
И това е свършено.
Деметриус...колко горчиво...
Стой близо.
Сега аз ще мъмря.
Но ще бъда още по-лоша с теб, страхувам се,
че си ми дал причина да те прокълна.
Ако ти си убил Лизандър в съня му,
проливайки кръвта му по обувките му,
убий и мен също.
Това е същия атинянин.
Това е жената...
Аха.
Но не е същия мъж.
Сигурен съм в това, колкото и че слънцето
ще изгрее.
Не спеше ли той близо до Хермия?
Къде е той?
Добри Деметриус, ще ми го върнеш ли?
Бих предпочел да дам трупа му на ловджийските си кучета.
Ох. Махни се, куче!
Псе!
Докарваш ме до границата на търпението
на една девица.
И си го убил докато спи??
Може ли червей...
пепелянка да направи толкова много?!
Ти прекара преминаването през гората в нехайно настроение.
Не съм виновен за кръвта на Лизандър.
Нито за неговата смърт, това е всичко, което мога да ти кажа.
Моля те кажи ми, че той е добре.
И ако можех,
какво би следвало?
Привилегията да не ме видиш никога повече.
Няма да я преследвам докато е в такова ужасно настроение.
Ето, за това, за малко тук
ще остана.
Какво си направил?
Сгрешил си
и си поръсил очите на някой наистина влюбен.
През гората по-бързо от вятър премини,
и Елена от Атина веднага намери.
Чрез някакво вълшебство тук я доведи.
Аз ще омагьосам очите му докато се появиш.
Отивам! Отивам! Виж как тръгвам!
По-бърз съм от стрела, изстреляна от лък.
Луната си мисля,
гледайки в нейните воднисти очи,
когато тя плаче,
плаче и всяко малко цвете,
скърбящо за опетнена чистота.
Ела, доведи го в покоите ми.
Вържи езика му на възел.
Доведи го тихо.
Прах от това пурпурното цвете,
удрящ със силата на Купидиновата мощ,
потъвай в очите му.
Когато неговата любов се открие,
нека тя да блести
като Венера в небето.
Когато се събудиш до нея,
моли се за лекарство на твоята любов.
Капитане на нашата самодивска банда, ето я Елена,
и младежът който аз обърках,
молещ за любовта и.
Ще погледаме ли малко тяхното представление?
Господарю,какви глупаци смъртните могат да са.
Защо си мислиш,
че се опитвам да предизвикам насмешка?
Присмех и презрение, само сълзи.
Виж.
Когато ти се кълна, аз плача,
и в сълзите
можеш да прозреш истината.
Как може да ме презираш за това
всичко, което ти казвам е истина,
самата истина.
Напредваш в своята хитрост все повече и повече.
Кога истината убива?
О дяволски свят!
Тези обещания са за Хермия!
Ще и ги дадеш ли?
Притегли ги клетва, по клетва
и ще видиш, че не струват нищо.
Не искам да имам нищо общо с нея, кълна се.
Деметриус я обича,
а теб не.
Елена...
богиньо...
нимфо...
съвършена...
божествена.
С какво, любов моя да те сравня?
Кристалът е мътен.
О, как тези устни като череши,
да ги целуна ме изкушават.
Елена.
О, проклятие!
О, ад!
Виждам как и двамата сте се наговорили
да се подиграете с мен за ваша веселба.
Може да не ме мразите, както си мисля,
но вие сте се съюзили
за да ме измъчвате.
Елена.
Елена, не е така.
Елена!
О, Лизандър!
Лизандър?
Любими!
О, защо така ме изостави в гората?
Защото трябваше да отида там където любовта ме води.
Каква любов може да откъсне Лизандър от мен?
Любовта на Лизандър, бе това, което гo накара да си тръгне.
Защо ме измъчваш?
Това не ти ли стига за да разбереш,
че аз те мразя
така че остави ме да си тръгна.
Не мислиш като говориш. Това не може да бъде.
Виж я! И тя е от този заговор.
Оскърбената Хермия.
Най-неблагодарната девойка.
Заговорничи ли?
С тези двамата ли скалъпихте
историята, за да ме подлъжете
в тази отвратителна шега?
Всичко е план,
ние двете си бяхме дали
сестринска клетва,
в часовете които прекарвахме заедно
като деца, бързо отминаващото време,
което ни раздели-
нима всичко е заличило?
и ти разкъса любовта ни на парчета
като се присъедини към тези двамата
презирайки бедната си приятелка.
Това не е приятелско.
Нашия пол, както и аз,
може да те смъмри за това,
че ме ощетяваш така.
Не разбирам какво имаш предвид със всичко това.
Аз разбирам.
Престорени, фалшиви тъжни погледи,
правиш физиономии щом обърна гръб.
Ако имаш някакво съжаление, милост, или възпитание,
нямаше да ме караш да споря с теб,
но както и да е!
Отчасти вината е моя,
но скоро смърт или изчезване ще ме излекуват.
Елена, аз те обичам.
Обичам те с цялото си сърце.
О, отлично.
Аз те обичам повече,отколкото той.
Лизандър, ти не се шегуваш?
Да, наистина, както и ти.
Не съм ли Хермия?
Същата съм, каквато бях и преди.
Защо тогава ме изостави, бих запитала?
И никога не искам да те виждам вече.
Бъди сигурна, няма по-вярно от това, че мразя те
и Елена обичам.
Измамник!
Подлец!
Ти, крадец на любов.
Какво, дойде по среднощ
и открадна сърцето на моя любим?
О, добре.
Нямаш ли благоприличие,
момински срам, поне малко свян?
Какво? Искаш да измъкнеш от мен прибързани отговори
за небивалиците, които стават? Срам!
Срамота, измамнице,
марионетка!
Марионетка?
Защо?
А, така се играе играта.
Сега разбирам, че тя
се опитва да се мери с нас.
Иска да надскочи ръста си,
и с външния си вид,
с нейното стройно тяло,
с нейното лице,
да вземе надмощие над него.
И пораснала си в неговите очи...
защото аз съм толкова ниска, като джудже.
Е, колко ниска съм аз,
ти нашарена върлино?
Говори.
Колко ниска съм аз?
Все пак не съм толкова дребна,
че ноктите ми
да не достигнат очите ти.
О, моля ви джентълмени,
не я оставяйте да ме нарани.
Може би си мислите,
че след като е по-ниска от мен,
мога да се меря с нея!
По-ниска! Чуй я пак!
Мила Хермия, не бъди груба с мен.
Сега, ако ме пуснеш тихо да си тръгна,
в Атина ще се прибера
и не ще те следвам вече.
Пусни ме и ще видиш колко мила и любяща мога да бъда.
Защо да си тръгваш?
Кой е който ти пречи?
Глупавото сърце, което оставям тук.
Какво, с Лизандър?
С Деметриус?
Не се страхувай, тя няма да те нарани, Елена!
Не, сър, няма
мисля че ти можеш да заемеш мястото и.
Тя беше кавгаджийка, когато тръгнахме на училище
и мисля, че беше малко...
Малка?
Тя е жестока.
Малка? Отново малка?
Нищо друго, освен малка и ниска?
Защо позволявате тя да ми се подиграва така?
Нека да стигна до нея!
Прибирай се в къщи, джудже,
ти по-ниска от тревата,
жълъд.
Сега тя не ме държи.
Сега ако посмееш,
да видим кой е прав.
Твоя или моя е Елена.
Да посмея ли? Не аз няма да се поколебая
да се бия с теб.
Е, госпожичке...
всичко това е заради теб.
Не, не се обръщай.
Няма да ти повярвам,
няма да стоя повече при теб.
Твоите ръце за сбиване са по-бързи.
Но краката ми са по-дълги, за да избягам надалеч!
Изумена съм и не знам какво да кажа.
Това е заради твоята небрежност.
Проклятие! Проклятие! Проклятие!
Твоите грешки...
Признай, мошеничеството ти е било умишлено?
Повярвай ми, кралю на сенките,
сгреших.
Нали сам ти ми каза, че атинянина ще позная
по дрехите, които носи?
Виждаш ли влюбените търсят място, на което да се бият.
За това бързай, Робин, затъмни нощта,
покрий звездите с наметало
от лепкава мъгла, черна като ад,
и остави ги да скитат в нея
така няма да се открият един друг...
изстискай това биле на Лизандровите...
Лизандровите очи.
Докато ти се оправиш тук,
аз при моята кралица ще отида...
и ще я помоля за индийското момче.
И тогава ще я освободя от любовта към чудовището,
и мир ще настъпи отново.
Нагоре - надолу,
ще ги водя нагоре - надолу.
Аз съм страшилището на полето и града.
Робин, води ги нагоре-надолу.
А, ето един.
Къде си горди, Деметриус?
Тук съм подлецо, а къде си ти?
Ще бъда точно срещу теб.
Лизандър, говори отново!
Избяга! Страхливец!
Умееш да се измъкваш?
Ела, страхливецо.
Ела, детето ми.
Тук ли си?
Следвай гласа ми.
В теб няма никакво мъжество.
О, подлеца по-бърз от мен се оказа.
Преследвах го бързо, но той сякаш отлетя.
Ето ме сега във мрака,
но той ще ми плати.
О, ела нежен ден.
Ела удари ме, аз съм тук.
Не, ти ми се присмиваш?
Няма да ти се размине
щом дневна светлина лицето ти огрее!
Сега си върви по пътя.
Нуждата ме кара
да потърся отдих в това студено легло.
Но когато дойде деня...
ще те намеря.
Не съм била по-изтощена...
по-злочеста.
Не мога повече нито да се влача, нито да вървя.
Тук ще почина до настъпването на деня.
Нека небесата бдят на Лизандър, ако сега е в бой.
О изтощителна нощ...
О, дълга и досадна нощ,
да намалят часовете ти,
за да дойде утехата от изток,
че в Атина по дневна светлина ще се прибера,
ще се махна от тези, които презирам.
Сън, който затваряш тъжните очи, за малко
от мен самата ме отдалечи.
Ела, седни тук долу
в цветното легло,
докато срамежливите ти бузи станат като рози от целувките ми,
и милвам главата ти,
и целувам големите, хубави уши,
моя радост.
Хм. Трябва да отида на бръснар.
Мисля, че лицето ми е ужасно космато,
приличам на магаре.
Косата ми ме гъделичка и постоянно трябва да се чеша.
Искаш ли да послушаш малко музика,
любов моя?
Или кажи любими, какво
искаш да хапнем.
Честно, искам голям куп фураж.
Да мога хубаво да си подъвча.
Мисля, че добре би ми дошла и голяма купа сено.
Хубаво сено, сладко сено.
Но, моля те не карай никой от хората си да нарушават покоя ми.
Имам желание да спя, ела върху мен.
Спи, а аз ще ти правя вятър с ръце.
Феи, отивайте си и бъдете наоколо.
Ще те нахраня
с най-сладкия мед.
Женският бръшлян
обвива нежни пръсти около бряста.
О, колко те обичам!
Колко съм обезумяла по теб!
на земята спете добре.
Ще сложа...
на очите ти... нежен любими...
лекарство.
Когато се събудиш ще погледнеш с истинска наслада
нежните очи на жената до теб.
Всичко ще си дойде на мястото.
Мъжът ще си има кобилка отново...
и всичко ще е наред.
Добре дошъл, Робин. Виждаш ли тези гълъбчета?
Нейно безумие буди в мен съжаление.
Ще махна това омразно същество от очите и.
Да бъде както е било преди.
Да вижда както и преди.
Сега моя, Титания...
събуди се,сладка моя кралице.
О,мой Оберон.
О, какво видение имах.
Мисля, че бях влюбена в магаре.
Тук лежи възлюбеният ти.
Как може да се е случило това?
Тихо.
Кралю на феите,
чух аз песента на утринната чучулига.
Тогава, моя кралице, в тиха тъга,
да пътуваме след сенките на нощта.
Земята можем да обиколим,
по-бързо от блуждаещата луна.
Ела, господарю мой, и в нашия летеж,
ми разкажи как тази нощ
спейки аз открих, че съм
с един от тези смъртни от Земята.
Ние,
ще се изкачим до върха на планината,
за да чуем звука на ехото
и звуците на природата.
Кучетата ми са от спартанска порода,
жълтеникави,
а главите им са украсени...
с големи уши.
Тихо.
Какви са тези нимфи?
Милорд, това е спящата ми дъщеря.
А това е Лизандър.
Това Деметриус е.
Това - Елена. Дъщерята на стария Недар.
Чудя се защо тук заедно са те.
Добро утро, приятели.
Свети Валентин мина.
Тези горски птички са сега по двойки.
Моля ви да се изправите.
Знам вие сте смъртни врагове.
Как така в приятелско съдружие,
което е далеч от ревността,
да спиш до този, когото мразиш?
Милорд, ще отвърна удивено,
че това беше наполовина сън, наполовина действителност...
Но както си мисля,
ако трябва да говоря честно-
дойдох тук с Хермия.
Нашето намерение бе да избягаме от Атина
където бяхме в опасност от закона
- Достатъчно!
Милорд, чухте достатъчно.
Моля законът да бъде наложен.
Те щяха да избягат.
Те щяха, Деметриус, по този начин да ни нанесат поражение-
теб да разделят с жена ти и да се изправят срещу волята ми,
че тя трябва да е твоя съпруга.
Добри господарю, не знам поради каква сила,
но заради нея,
любовта ми към Хермия се стопи като сняг,
и цялото доверие и добродетелност на моето сърце,
са насочени към друга, удоволствие за моите очи,
това е единствено Елена.
Влюбени...
вие срещнахте щастието.
Егей, ще потъпча волята ти,
в храма редом с нас
тези двойки въвеки ще се съединят.
Елате с нас към Атина, ще бъдем трима на трима.
Ще направим грандиозно тържество.
Ела, Хиполита.
Когато ми дойдат репликите, повикайте ме за да отговоря.
Хей!
Питъркуинс?
Флейтисте!
Сноут, нескопоснико!
Гладнико!
Господи, заспал съм!
Имах най-странния сън.
Сънувах...
не ми се побира в ума този сън-
уж бях човек, а магаре,
ще се изложа, ако го разкажа.
Мисля, че бях...
Човек не би могъл да каже какво.
Мисля, че бях...
Мисля, че имах...
Ако започна да разказвам
всеки би ме сметнал за глупак.
Човек не е виждал,
нито чул подобно нещо.
Човешка ръка не е докосвала до нещо такова,
езикът не е вкусвал,
ничие сърце не е чувствало, това което чувствах в съня си.
Ще накарам Питъркуинс да напише балада за този сън.
Ще бъде наречена...
"Сънят на Ботъм".
И ще я изпея в края на пиесата
пред херцога.
И за да го направя по-благосклонен,
ще пея така, сякаш ми е за последно.
Отби ли се до къщата на Ботъм?
Прибрал ли се е вече?
Не съм чул.
Без съмнение се е изнесъл.
Ако той не се появи, пиесата е обречена.
Не можем да продължим.
Господа!
Херцога идва от храма
и ще има трима господа и три дами,
които ще се венчаят.
Ако нашата пиеса не може да се състои,
всички сме свършени.
О, мили Ботъм!
Така той губи по 6 пенса всеки ден до края на живота си.
Ако не върнем на херцога тези 6 пенса,
ще бъде обесен.
Заслужава си го.
Къде са тези момчета?
- Ботъм! - Ботъм!
Къде са тези душички?
- Ботъм! - О, най-щастлив ден!
- Ботъм! - Ботъм!
О, най-щастлив час!
Господа, ще ви разкажа чудеса,
но не ме питайте нищо.
Нека чуем, Ботъм.
Нито дума от мен.
Ще ви разкажа за вечерта.
Съберете се заедно.
Всички да си погледнат репликите.
Нека Тизба, да обуе чисто бельо,
и нека този, който играе лъва да не си реже ноктите.
Ако обичате.
Тези неща изглеждат малки и незабележими,
като планински пътеки, виещи се в облаците.
И намирах аз Деметриус за само мой
и не така мой.
Непознато ми е това Тезей,
за което тези влюбени говорят.
Повече непознато, отколкото вярно.
Никога не бих повярвал на тези измислици,
нито във феите.
Влюбените, както и лудите хора имат неспокойни умове,
толкова налудничави фантазии,
здравия разум никога няма да ги разбере.
Такова въображение,
несъмнено имат те. Ако човек се опита
да ги разбере, ще се изгуби в дебрите на фантазиите им.
Но цялата история,която разказват за изминалата нощ,
и всички техни мисли
събрани заедно,
повече като думи на свидетели, отколкото фантазии,
разказват за нещо голямо,
нещо странно и възхитително.
Радвайте се мили приятели.
Радвайте се на любовта, която съпътства сърцата ви.
Повече, отколкото се радвате на кралските си разходки,
трапезата и леглото си.
Ела сега, да понесем заедно пиесата и танците,
които ще са в следващите 3 часа,
делящи ни от брачното ложе.
Къде е нашия ръководител на веселието?
Тук, велики Тезей.
Какви веселия си ни подготвил? Има ли пиеса, която
да разсее оставащите тягостни часове?
Има списък с имената на пиесите.
''Битка с кентаврите",
изпята от атинския евнух на арфа.
Не това.
"Бунт по време на вакхала",
разказваща за тракийките певци и тяхната ярост.
Това е стара пиеса, която
знам още от както бях в Тива.
''Трите музи
сърбящи за смъртта на хуманизма,
загинал в крайна нищета.''
Това е сатира остра и критична,
неподходяща за брачна церемония.
Кратка сценка за
младия Приам и неговата любима Тизба.
Много тъжна и смешна.
Тъжна и смешна? Продължителна и кратка?
Това е топъл и студен сняг.
Какви са тези, които ще играят?
Работещи мъже от Атина,
които до сега никога не са упражнявали ума си
и сега са се трудили
да запомнят репликите си
за пиесата, която ще изиграят пред вас.
Ще ги чуем.
Не, не милорд.
Чух ги преди, и не струват,
пиесата не струва.
Ще гледаме тази пиеса.
Хм, на кратко...
нашата пиеса е избрана.
Извинете, ваша милост, име написан пролог.
Нека започне.
Кураж, човече, кураж!
В този антракт, нека спомена, че се случи така,
че аз Сноут, ще играя стена.
И като стена, ще имам
малка дупка в пукнатините...
през, която влюбените...
през, която влюбените-
Приам и Тизба.
Приам и Тизба!
Приам и Тизба ще си шепнат тайно.
И тази дупка е отдясно,
от където боязливите влюбени-
шепнат.
Дали би искал малко вар за да говори по-добре?
Това е най-духовития пролог,
който някога съм чувал, милорд.
Приам се приближава до стената. Тишина.
О, жестока нощ!
О, нощ, толкова черна!
О, нощ,
която винаги е тук, когато няма го деня.
О, нощ! О, нощ!
Страхувам се, че Тизба обещанието си забрави.
И ти, стена,
о мила и прекрасна, стена, която стои
между бащината и земя и мен.
О, стена, стена
о, мила и прекрасна стена,
покажи ми пукнатината си
за да погледна през нея.
Благодаря, любезна стена.
Добро прикритие ще си ми ти.
Но какво виждам?
Не и Тизба.
О, зла стена
през, която аз блаженство не съзирам,
проклети да камъните ти
за това, че ме заблуждаваш.
Стената, струва ми се, ще бъде прокълната отново.
Не няма сър.
''Заблуждаваш ме" е реплика на Тизба.
Той-тя влиза сега,
и аз трябва да я шпионирам през стената.
Ще видите, че е точно така както ви казвам.
Ето я там, идва.
О, стена,
толкова често слушаш жалбите ми
за
заради раздялата-
заради раздялата с моя любим Приам.
Моите алени устни са целували често студения камък-
тези камъни, покрити с вар.
Виждам глас.
Сега ще отида до цепнатината
за да мога да видя лицето на Тизба.
Тизба...
любима?
Това е моята любов, аз мисля.
Мисли каквото искаш, аз съм твоят любим.
И като Лизандър, аз се само заблуждавам
И аз, като Елена, съм докато съдбата ме погуби.
О, целуни ме през процепа на тази отвратителна стена.
Целувам дупката в стената, а не устните ти.
Ще бъдеш ли в гробницата на Нини-
Това е гробницата на Нинус.
В гробницата на Нинус- ще се срещнем ли сега?
Прилив и отлив са живота и смъртта, ще дойда без да се бавя.
С това моята роля на стена приключи.
И изиграла си частта, стената си тръгва.
Ето влизат две благородни животни,
човек и лъв.
Дами, чиито нежни сърца трепват от страх
при вида и на най-малката мишка,
която пълзи по пода,
сега може да се разтреперите
когато лъва изреве с пълно гърло.
За това ви казвам, че това съм аз- Снуг-дърводелеца,
а не свиреп лъв.
Ако вляза в битка като лъв
на тази сцена,
смилете се над живота ми.
Лунна светлина.
Нека играя луната.
Аз
с този фенер злато-рогата луна ще играя.
С този фенер луната ще играя.
Аз човекът от луната ще играя.
Всичко, което искам да ви кажа е, че този фенер
е луната, а аз съм човека от луната,
Тази трънлива пръчка...
и това куче...моето куче.
О, тишина. Ето я Тизба.
Къде е моят любим?
Браво, ревящи лъве!
Браво, бягаща Тизба!
Браво, сияйна луна!
И идва Приам.
Мила луна, благодаря ти за сияйния лик.
Благодаря ти, че сияеш така ярко.
За твоето приятно, златисто, великолепно блестене.
Вярвам, че ще видя милото лице на Тизба.
Но почакай...о,проклятие!
Но забележи,
какво ужасно деяние с сторено?
Очи, какво виждам?
Как е възможно?
О, милостиви боже...
Какви са тези петна от кръв?
Приближете се злодеи!
О, съдба, ела, ела...
скъсай нишката.
Срив, катастрофа,
какво деяние!
О, защо природа, лъва си създала?
Този омразен лъв издаде моята любов.
Изяде!
Което е..
която е най-нежната дама, живяла някога
обичана, така харесвана...
Така одобрявана.
Елате сълзи и тъга.
Елате меч и рани на
гърдите на Приам.
Така умирам аз
така...
така.
Така умирам,
така си тръгвам.
Не.
Душата ми не е в небето.
Език, млъкни!
Луна, избягай!
Сега умри...
умри...
умри.
Спиш ли, любов моя?
Какво, гълъбчето ми е мъртво?
О, Приам...стани.
Говори, говори. Онемял ли си?
Мъртъв, мъртъв?
Гробницата трябва да скрие тези хубави очи.
Тези сладки устни, този малък нос,
тези бузи като иглики, ги няма ги няма.
Очите му бяха зелени като листа.
О, три сестри, елате, елате за мен
с ръце бели като мляко.
Нека падна в тази кръв,
скъсайте нишката от коприна.
Език, нито дума.
Ела, жаден меч.
Ела острие...
обагри гърдите ми.
Сбогом, приятели, това е краят на Тизба.
Адио, адио...
адио.
Луната и лъва останаха за да погребат мъртвите.
И стената също.
Не, уверявам ви, стената, която разделяше
бащите им е съборена.
Ще желаете ли да видите епилога,
или да видите танца
между нас двамата?
Без епилог, моля ви,
за нас не се налага извинение.
Никакви извинения,
когато всички актьори са мъртви,
няма кого да обвиняваме.
Когато актьорите са мъртви...
няма кого да обвиняваме.
О, щастлив час!
Железния език на часовника, каза, че е полунощ.
Влюбени, към спалнята,
в този самодивски час.
Сега до настъпването на деня
към тази къща всяка фея да отлети.
Леглото на всяка булка
да благослови,
с вечно щастие.
Така двойките три, вечно влюбени да бъдат.
И спалните много в този палат
да бъдат пълни с благодат.
И собственикът
винаги да почива спокойно тук.
Тръгвайте, не оставайте вече
ще се срещнем там където денят започва.
Всички са свободни!
Ако ние, сенките, сме нарушили добрите нрави,
извинете, но всичко е вече поправено.
Проспахте момента, когато
тези привидения се появиха.
И тази мека и лека музика,
не е нищо друго, освен сън.
Драги, не ни осъждайте.
Ако ни простите, ще се поправим
или Пък ще наречете лъжец?
И така, лека нощ на всички ви!
Подайте ръка, ако ще сме приятели,
и Робин, щедро ще се отплати.
Преводач: неизвестен Тайминг и Корекции: RedIce
Best watched using Open Subtitles MKV Player