ПРОЛИВЪТ МАЛАКА, 1874
Сър, земя от двете страни! Не знам дали е пясък или скала!
Капитане, малайските пирати са ни притиснали!
Трябва да се предадем!
Предаването на кораба на баща ми
няма да гарантира оцеляването ни, мистър Фелпс.
Плитчина... Пълен напред, с всички платна!
Капитане, корабът ще заседне! Невъзможно е!
Знаете отношението ми към тази дума, мистър Фелпс.
Вдигнете всички платна! Всички платна!
Всички платна, момчета! Всички платна!
Ляво на борд, Харпър!
Ако го направим с вдигнати всички платна, корабът ще се преобърне!
Именно!
Още две платна! Нямаме цял ден!
Всички, дръжте се!
Твърде е плитко!
Трябват ни още платна!
Дръж се!
Преобръщаме се!
Дръжте се, момчета!
Дръжте се!
Успяхте, капитане!
Единственият начин да постигнеш невъзможното
е да повярваш, че е възможно.
Курс към Лондон, Харпър.
Работата ни тук приключи.
Бързо, приятели. Отиваме си у дома.
АЛИСА В ОГЛЕДАЛНИЯ СВЯТ
ЛОНДОН, 1875
Капитане.
Мамо... - Върна се. Най-после.
Мис Кингсли? Очаквахме ви преди повече от година.
Имаше усложнения - пирати и други такива.
Писмата са в каютата ми.
Ще уведомите ли лорд Аскот, че искам да се срещнем незабавно?
Боя се, че той почина по време на вашето пътуване.
Синът му наследи титлата.
Хеймиш ли? - Да.
Сега той е председател на борда. - Колко жалко.
Изпрати толкова малко писма.
Не знам почти нищо за пътуването ти. - Мамо, Китай е невероятен.
Плавахме по Яндзъ навътре в континента.
Повечето хора не бяха срещали човек с жълта коса преди.
Не се ли страхуваше? - Страхувах се.
Но всеки път, когато изпитвах страх, мислех за татко.
Звучиш точно като него.
Той ми липсва. - И на мен.
Но сега годините минават бързо за мен. Времето е жесток господар.
Времето е крадец. Злодей.
Тази вечер Аскот отбелязват титлата на Хеймиш.
Идеално. Трябва да отидем.
Боя се, че от пощата са загубили поканата ни.
Лейди Аскот веднъж каза, че винаги сме добре дошли.
А и имам предложение за Хеймиш.
Хеймиш се ожени миналата година, Алиса.
Явно е преодолял публичния ти отказ. - Бизнес предложение, мамо.
Пак ли ще заминаваш? Толкова скоро?
Тук има... проблеми, в чието разрешаване можеш да помогнеш.
След следващото ми пътешествие няма да се тревожиш за нищо.
А мога ли да се тревожа за тази нощ?
Трябваше да облечеш жълтата рокля.
Щом можех да нося тази пред императрицата на Китай,
мога да я нося и пред Аскот.
Винаги ли трябва да си толкова твърдоглава?
Не, просто така ми е по-забавно.
Извинете. - Безобразие.
Прилича на цирков клоун.
Мис Кингсли, какво правите тук?
Дойдох да докладвам пред лорд Аскот. - Разбирам. Добре, последвайте ме.
Хелън. Каква изненада.
Алиса? Добре дошла у дома.
Бяхме се притеснили, че няма да се върнеш с нашия кораб.
Корабът е мой. Здравей, Хеймиш.
Обръщайте се към съпруга ми с "Лорд Аскот".
Титлата е причината да празнуваме в момента.
Мис Кингсли, това е съпругата ми, Алекзандра.
Новата лейди Аскот.
Е... Хеймиш ми каза, че в последните три години сте обиколили света.
Да. Тъкмо се върнах. - Как беше?
Светът ли? - Да.
Много приятно място. Трябва да го посетите някой път.
Простете, лорд Аскот, дойдох да докладвам пред вас.
Разбира се. Последвайте ме, мис Кингсли.
Господа, нека ви представя мис Алиса Кингсли.
Мис Кингсли, бордът на директорите.
Добър вечер, господа.
Светът е отворен за нас, но трябва да действаме бързо.
Вярвам, че следващите експедиции по река...
Съжалявам, мис Кингсли, но следващи експедиции няма да има.
Моля?
Имаме свободна чиновническа позиция.
Ще започнете в Документи, но с времето...
Това не е заради Китай, нали?
Отмъщаваш ми, че отхвърлих предложението ти за брак.
Съжалявам, мис Кингсли, но само това можем да направим за вас.
Никоя друга компания не наема жени чиновници.
Да не говорим пък за жени капитани.
Не можете да направите това. Притежавам 10% от компанията.
Баща ти отдели тези дялове за мен.
Една поправка - даде ги на майка ви,
която ми ги продаде преди година, докато още бяхте на път.
Продаде ми и ипотеката на къщата. - И къщата ли?
Ако ни прехвърлите кораба си, ипотеката ще бъде изплатена.
Този кораб беше на баща ми. - Така е.
Прехвърлете го на компанията и ще си върнете къщата.
Ако започнете работа в понеделник, ще получите заплата и пенсия.
Искаш да ти дам "Чудо"? - Иначе не можем да ви помогнем.
Нито на майка ви.
Алиса! Алиса!
Алиса... - Как можа да продадеш нашия дял?
Направих го за теб, Алиса. За да получиш добър старт в живота.
Преди пет минути бях капитан на кораб. - Това не е работа за дама.
Времето е против теб, а ти го пилееш.
Исках да вярвам, че мога да направя шест невъзможни неща преди закуска.
Това е детска мечта, Алиса. "Чудо" е просто кораб.
Не е просто кораб. Това е корабът на татко!
Всичко, което той обичаше! Всичко, което аз обичам!
Татко нямаше да допусне това... - Но него вече го няма!
Не може просто да направиш ситуацията каквато я искаш
Всяка жена трябва да осъзнае това, Алиса.
И на мен ми се наложи.
Последното, което искам, е да свърша като теб.
Да им дам "Чудо"... Да се откажа от невъзможното...
Коя ще бъда тогава?
Ти си Алиса, разбира се.
Абсолем?
Абсолем!
Плавала е месеци наред по реката... С чуждоземските диваци...
От това дори мъж може да полудее, пък какво остава за една жена?
Почакай!
Същата е като баща си. Велик мъж беше, но леко чалнат.
Явно крушата не е паднала по-далеч от дървото.
Абсолем...
Колко интересно...
Заключено е. Има някой вътре.
Кой е там? - Кой е там?
Някой да намери ключа!
Лорд Аскот, някой е влязъл в кабинета ви.
Става все по-интересно...
Не, не отново! Не!
Всички царедворци и царският отряд, спасете го!
Първо да съберем всички парченца на купчина. Насам.
Как изглеждам? Кажете ми, ще го понеса.
Не си като преди. Трошиш се като яйце. - Моля ти се. Винаги казваш това.
Друго ли очакваше? - Съжалявам.
Непохватна, както винаги, и двойно по-глупава.
Мислех, че никога няма да разбереш. - Абсолем...
Простете, госпожице, но това ни трябва.
Твърде дълго те нямаше, Алиса.
А не след дълго и той ще си отиде.
Кой? Какво се е случило?
С Времето всичко ще ти стане ясно.
Сега побързай.
И гледай къде стъпваш.
Здрасти.
Алиса.
Алиса, добре, че най-после дойде!
Пак това момиче! - Алиса, ти се върна!
Не бъдете мили с нея. Тя закъсня. - В лош момент ли идвам?
Точно обратното. Страхувахме се, че изобщо няма да дойдеш.
Какъв е проблемът? - Шапкарят е проблемът.
Проблемът е Шапкарят. - Първото.
Не, второто. - Близнаци.
Той е луд. - Шапкарят ли?
Знам. Затова е такъв, какъвто е.
Но вече не е веселяк. - Сам отказва си смях.
И по никакъв начин не можем да го накараме да се усмихне.
Надявахме се да ни помогнеш да го спасим.
Какво се е случило? - Голяма буря.
Отидохме в безмеждната гора, за да проверим какво е станало.
Ела, четирикраки. Донеси. - Твой ред е.
Донеси пръчката.
Шапкарят си беше Шапкарят
до момента, в който...
Синята хартиена шапка
по някакъв начин му припомни трагедията със семейството му.
Избито от Джаберуоки в Нечистия ден много отдавна.
И той вече не е на себе си.
Но...
Ако има нещо, което да му помогне, то ще е да те види отново.
Да. - Така е.
Къде е той?
Там горе.
Махай се. Не те пускам. - Шапкарю, аз съм. Алиса.
Алиса! Това си ти! Тук си!
Ти си ти, нали?
Да, Шапкарю.
Добре. Ти си единствената.
Винаги си била Алиса.
Затова знам, че ще ми повярваш.
Липсваше ми, Шапкарю.
Семейството ми, Алиса.
Семейството ти ли? - Да, семейството ми.
Загубено от много години.
Или поне така си мислех.
Виж. Намерих това. Първата шапка, която направих.
Мислех я за отдавна загубена.
Не е възможно да е тук, и все пак...
Ето я.
Щом шапката е оцеляла, и семейството ми трябва да е оцеляло.
Не знам...
Мислех, че не съм достоен за името Хайтоп.
Имаше причина баща ми... Разделихме се ужасно.
Не му казах, че съжалявам, когато имах тази възможност.
Но това означава, че мога да оправя нещата.
Шапкарю, семейството ти...
Ти... Вярваш ми, нали, Алиса?
Искам, но...
Шапкарю... Болен си!
С какво да ти помогна?
Разбира се...
Моята Алиса... би могла да ми върне семейството.
Но... Шапкарю...
Там е работата, че... Твоите близки са загинали.
Много отдавна. Ти сам ми го каза.
Никой не може да ги върне.
Никой, освен теб.
Съжалявам.
Това... Невъзможно е.
Ти... не си ти.
Шапкарю, моля те... - Махай се.
Не знам коя си ти.
Ти не си моята Алиса.
Тя щеше да ми повярва.
Шапкарю!
Шапкарю, моля те! Моля те!
Трябва да направим нещо. Той е ужасно болен.
Боя се, че... умира.
Леле, леле, леле. - Не можем да го загубим, Алиса.
Той каза, че за да му помогна, трябва да му върна семейството.
Но това е невъзможно.
Може и да не е. - Какво?
Може би има начин.
Не, не, не, не! Недейте! Недейте!
Какъв начин? - Опасен.
Нямам право да искам това от теб. - Какъв е начинът?
Алиса... Трябва да се върнеш назад във времето.
Не.
Върни се в миналото и спаси семейството на Шапкаря.
Ако заблудите на Шапкаря станат реалност...
...той ще се излекува.
Да отида в миналото, значи? Как? - С Хроносферата.
Хроно... какво? - Хроносферата.
Тя захранва Големия часовник на Времето.
Според легендата, с нея всеки може да пътува през Океана на Времето.
Ние не можем да я използваме - вече сме били в миналото.
А ако миналото ти аз види бъдещето ти аз...
Какво ще се случи?
В историята не е записано да се е случвало,
но казват, че ако се случи, всичко ще се превърне в история.
Това звучи много опасно. - Такова е. Изключително опасно.
Ти не си от тук, затова само ти можеш да използваш Хроносферата, Алиса.
Не е невъзможно, просто не е възможно.
Шапкарят е най-истинският ми приятел.
Щом има нужда, ще му помогна, независимо от всичко.
Знаех си. - Ще помогне.
Къде точно е тази Хроносфера?
В ръцете на Времето. Той е нейният собственик.
Простете? Времето "Той" ли е?
Живее в безкрайна празнота, в дворец, направен от вечност.
Пътят е оттук, една миля след махалото.
Студено е.
Да намеря двореца на Времето, да взема назаем Хроносферата,
да се върна назад във времето, да спася семейството на Шапкаря
и така да спася самия него...
Опитай се да не счупиш миналото, настоящето или бъдещето.
Само се опитвам да помогна.
Какво би могло да се обърка?
Приятен път, Алиса.
Шапкарят разчита на теб. - Всички разчитаме на теб.
Ехо?
Има ли някой тук?
Ехо?
Тъп коридор, оформен като мен!
Този ден никога ли няма да свърши?
Лепне по мен като чифт потни панталони.
ЖИВИ ДОЛНОЗЕМЦИ
Кой е спрял?
Кой е изтиктакал за последен път?
Кой вече не тиктака?
Брилиъм Хинкъл.
Брилиъм Хинкъл... Времето ти изтече.
Трябва да те поставя където ти е мястото.
МЪРТВИ ДОЛНОЗЕМЦИ
Ханк...
Хигинс...
Хайботъм... Тези още не са тук.
Хайтън, Хайвил, Химълби, Хинкъл.
Ето го и Хинкъл. Дано си използвал времето си добре.
Лека нощ.
Кой е там? Видях те. Как влезе тук?
Това е невъзможно.
Покажи се, червейче!
А, някакво момиче. - Моля ви.
Простете, че ви безпокоя, но моля да ми отделите малко време.
Време ли?
Млада госпожице, аз съм Времето.
Аз съм безкраен.
Аз съм вечен.
Аз съм безсмъртен.
Аз съм неизмерим - ако нямаш часовник.
Тъй като аз съм Времето, ти искаш да ти дам част от себе си.
Следиш ли ми мисълта?
Да. - Наистина ли?
Ще свършиш ли бързо с приказките? - Мога...
Защото ако има нещо, което не харесвам,
това са хора, неспособни, нежелаещи, не...
Не... Не... Недостатъчно компетентни,
за да говорят с кратки изречения.
Един приятел е в смъртна опасност... - Стига си дрънкала!
Имам важна работа.
Моля ви... Не отговорихте на въпроса ми.
Една минута. Защо носиш този паднал воин в джоба си?
Покажи ми го. Счупен е. Мъртъв е.
Беше на баща ми. Никога няма да се разделя с него.
Накрая всеки се разделя с всичко, мила моя.
Погледни.
Великолепният Голям часовник на Времето.
Той е аз, а аз пък съм той. Всичко, що ще е или що е било.
Аз го измислих това стихче.
Сега, изглеждайте оживени. - Уилкинс.
Изправете рамене и гледайте напред. - Как е непобедимата ми машина?
Ами... - Тишина.
Ще говориш само ако те питат. - Вие го попитахте.
Глупости. Уилкинс, машината. Как е тя?
Здравей. Кой си ти?
Тези незначителни създания са моите секунди.
Колко интересно. Предполагам, че всяка секунда се брои.
Де да можеха да броят. Доста са глупави.
Изразих се грубо. Съжалявам.
Казах ти, малоумни са. Ела.
Така... Въпросът ти. Какъв е? Имаш точно една минута.
Шапкарят, Тарант Хайтоп. Той ми е приятел.
Решил е, че отдавна загиналите му близки са още живи,
Разбира се, това е невъзможно, защото Джаберуоки ги е убил,
а аз пък убих него. Трябва ми Хроносферата...
Хроносферата ли? - Това не беше една минута.
Искаш да я вземеш назаем? Да я вземеш на кредит? Да я откраднеш?
Да.
Искаш Историята да се разпадне.
Хроносферата захранва Големия часовник.
Но ако не я взема, Шапкарят никога няма да се оправи, а аз...
Уилкинс! Уилкинс!
Тъпак безподобен... - Уилкинс!
Повикахте ли ме, сър? - Уилкинс, моля те, премахни това...
...жълтокосо дете. - Веднага, сър.
Благодаря за вашето вие, сър. - Моето какво?
Вашето време.
Госпожице, не можеш да промениш миналото,
но, смея да твърдя, можеш да се поучиш от него.
Ела, момиче. - Днешната младеж...
Сега се върни там, от където дойде, мис.
Довиждане.
Уилкинс! - Да, сър.
Любовта на живота ми пристигна!
Идвам, сър! - Бързо!
Секунди, идвайте.
Стройте се.
Ваше Височество... - Величество!
Величество... Господарят ми ви очаква...
Да обявя ли пристигането ви? - Няма нужда.
Сама ще го обявя.
Тик-так, къде си?
Тик-так?
Идвам, любима.
Подарък. - Разбира се.
Скъпа... Мога ли да кажа, че главата ти изглежда особено огромна днес?
Дар, направен изцяло от любов.
И малко метал и дърво, разбира се.
Знам колко обичаш малките неща.
Ще го запазя завинаги.
Не...
Хроносферата...
Какво те натъжи, сърце мое? - Знаеш за какво копнея.
Но, любима, вече направих толкова много за теб...
Знам, идиот такъв. Не можеш ли да си представиш?
С моя огромен мозък и твоята мъничка Хроносфера
ще мога да отмъстя на сестра си.
Ще мога да завладея миналото, настоящето и бъдещето.
Искаш невъзможното, скъпа моя. Не мога да ти дам Хроносферата.
Ако ме обичаш, ще можеш!
Никой не ме обича. Никой не се бои от мен.
Но... Но аз те обичам. Целувчица? - Не.
Големият часовник!
Уилкинс! - Точно след вас съм, сър.
Тик-так.
Секундите се събират в минути.
Тик-так! Не ми бягай, когато ти се цупя!
Какво ти става? - Хроносферата...
Алиса...
Не! Спрете я!
Спрете я, малоумници!
ДРЪПНИ МЕ
Кой идиот е сложил надписа?
Вие, господарю. - Благодаря ти, че призна грешката си.
Идиот!
Как да работя с това?
Спри! Спри!
Спри, малко мишле такова! Не, не, не!
Как изглеждам? Кажете ми, ще го понеса.
Трошиш се като яйце.
Като кораб е.
Пълен напред.
Ела, четирикраки. Донеси. - Шапкарю...
Не се тревожи, Шапкарю... Ще спася и теб, и семейството ти.
Алиса...
Онази Алиса, която уби моя малък Джаберуоки.
Причината да загубя царството си!
Онази Алиса ли? - Идиот!
Искам главата й!
Господарю, добре ли сте? - Започва се.
Без Хроносферата Големият часовник ще се разруши.
Аз, Времето, ще спра и всичко в Долната земя ще умре.
Че всичко ще умре ли казахте?
Уилкинс, погрижи се Големият часовник да не спира да тиктака.
Аз ли? Казах, че... Т. е., разбира се, сър?
А аз трябва да намеря жълтокосото дете.
Какво става?
Тя сигурно е взела Хроносферата.
Пази се, мила Алиса.
От теб зависят всичките ни надежди. - Да...
Нечистия ден.
Ти! Върни ми Хроносферата!
Върни ми я, иначе от мен нищо няма да остане!
Върни се! Върни се!
Не можеш да спечелиш надпревара с Времето!
Аз съм неизбежен!
Шапкарю?
Шапкарю? Това си ти. Ти отново си ти.
Ако не съм, ми се ще да съм.
Срещали ли сме се? - Да.
Т. е., не, още не. - Изглеждаш ми позната.
Срещали сме се веднъж, но бях по-млада.
Нямам спомен. - Защото още не се е случило.
А кога ще се случи? - След години, когато ти си по-стар.
Значи ще се срещнем, когато ти си по-млада, а аз съм по-стар?
Осъзнавам, че няма много смисъл. - За мен има. Аз съм Тарант.
Знам. Аз съм Алиса.
Алиса. Май съвсем си объркала времето.
Времето изобщо не е объркан. Всъщност, ядосан ми е.
Откачена си, нали? - Често ми го казват.
Най-добрите хора са такива. - Чуй ме.
Знам, звучи странно, но трябва да намерим семейството ти.
Имаш късмет. Насам.
Прекрасно! - Да.
Честито пълнолетие, скъпа Мирана.
А сега - наследницата.
Короната за принцеса Ирасебет.
Невежи селяндури.
Тихо!
Какво правиш, идиот такъв?
Сложи короната на главата ми.
Не ме прави на глупачка, действай.
Некомпетентен малоумник!
Тишина!
На следващия, който се засмее, ще му бъде за последно!
Ирасебет, моля те. Как ще попречиш на хората да се смеят?
Ще си сложи торба на главата.
На твоята глава ще сложа торба! На главите на всички ви!
Ще ви зашия устните! Ще ви отрежа езиците!
И ушите! Ще ви отсека глав... - Ирасебет, достатъчно!
Ирасебет, надявах се някой ден да покажеш необходимите качества,
за да станеш царица, каквато си родена да бъдеш.
Сега осъзнавам, че този ден никога няма да дойде.
Народе на царството, след моята смърт
короната ще бъде наследена от принцеса Мирана.
Татко, не. - Не е честно! Аз съм по-голямата!
Ти не си подходяща за владетел, Ирасебет.
Мразя те!
Мразя ви всичките!
И вас никога няма да ви забравя, Хайтоп!
Не, ще стоваря ужасно отмъщение отгоре ви!
Ще бъде зло... Бавно... - Рейси...
Не ме наричай така! Ти започна всичко!
Няма ли да им кажеш истината?
Така си и мислех...
Никой не ме обича.
Никой не ме обича! - Рейси!
Ирасебет!
За да бъдеш шапкар, достоен за името Хайтоп,
трябва да си със здрав ум, трезвен, дисциплиниран.
Всичко, което в момента не си.
Аз само се засмях, татко. Не можах да се сдържа. Просто...
Заради теб принцесата загуби короната си.
Осъзнаваш ли какво означава това за нас?
Никога ли няма да съм достатъчно добър за теб?
Докога ще си такова разочарование?
Ето... Каза го.
Каза го, татко.
Щом съм такова разочарование,
едва ли ще съжаляваш, ако си отида.
Не. Тарант.
Шапка, моля те, мамо.
Тарант.
Заник, моля те, кажи му да остане. Заник, моля те.
Тарант...
Тарант?
Шапкарю! Шапкарю, почакай. - Не съм шапкар.
Разбира се, че си. Ти си Шапкарят.
Или поне ще бъдеш, когато се запознаем.
Трябва да се запознаеш с моя приятел Такъри. Луд е почти колкото теб.
Ще пийнеш ли чай с нас? - Шапкарю, моля те.
Трябва да се върнеш при семейството си.
Какво знаеш за семейството ми? - Близките ти са в опасност.
Трябва да ги предупредиш за Нечистия ден.
Не знам за какво говориш.
Ако баща ми те е изпратил да промениш решението ми, няма да стане.
Ако не се сдобриш с тях, ще съжаляваш, знам го.
Може би по-късно.
Аз загубих баща си.
Всеки ден усещам липсата му.
Ако не се върнеш при семейството си, и ти ще изгубиш баща си.
Аз загубих баща си завинаги, но не е нужно и с теб да се случи същото.
Все още можеш да си го върнеш и отново да бъдеш какъвто си.
Шапкар, точно като него.
Последното, което искам, е да свърша като баща си.
Тарант, почакай!
Ще загубиш близките си, а няма да си направил нищо, за да спреш това.
Добре, аз ще ги предупредя.
Мистър Хайтоп... Ще ми отделите ли една секунда?
Ужасно важно е да научите нещо. - Хайтоп?
Простете ни.
Знаете състоянието на сестра ми.
Не е нужно да се извинявате, Ваше Височество.
Всички в царството помнят деня на инцидента със сестра ви.
Лош ден беше. Когато часовникът удари шест...
Никога няма да забравя снежната вечер,
когато тя си удари главата на градския площад.
Тя и аз...
Този момент промени всичко.
Ако този момент не се случи, няма да го има и Нечистия ден.
Шапкарят ще бъде спасен!
Извинете ме.
Кое беше това странно момиче?
Леле, леле, леле. Не се бойте! Можем да се справим!
Само че без него.
По-весело, Тарант. Сега, като си тук, ще се забавляваме много.
Време е за чай!
Трепкай, трепкай във нощта, моя мъничка звезда...
Здравейте, долноземци. Аз съм Времето.
Аз съм безкраен и безсмъртен.
Аз съм персонификация на самото време.
Знам, че ще ви е трудно да разберете тази концепция,
но, моля ви, обърквайте се бързо и по въпроса.
Ваше Величество... - Приятно ми е...
Търся една слабоумна крадла...
Косата й... - Да?
Жълта. Името й - Алиса.
Каква работа имате с нея? - Тя открадна нещо от мен.
Няма да кажа какво.
Не е важно, просто дрънкулка. Защо го правите на въпрос?
Сериозно, не е никак важно. Трябва да си го върна.
Не че ме притеснява.
Искам го възможно най-скоро.
Каквото и да стане, ще се радвам.
Трябва да си го върна. Кой знае за него?
Имаш късмет, въплъщение на времето.
Точно днес поканих Алиса на чай.
Момент само. Какво е Алиса? - Тихо.
Защо не седнеш? Ще я почакаме заедно. - Няма място на масата.
Няма място. Няма.
Има много място. Много.
Чай за госта ни. - Време е за чай!
Толкова добре си прекарваме с Времето.
Сладкиш?
Сладкишче...
Е... Ако ти наистина си самото време и то е твоята същност или каквото там,
може би ще можеш да ми отговориш на едно нещо.
Винаги съм се чудил кога е скоро.
Ако ме ядосаш, ще е след цяла вечност.
Не е честно! Не е честно!
Напомня ми на някого. На кого ли?
Мисля, че прилича на теб, братко.
Глупости. Отвратителен е.
Повече прилича на теб.
Върни се.
Тарант, Тарант, гледай.
Сега ме виждаш, а сега...
Чакай малко, чакай малко... Сега не ме виждаш.
Къде отиде котаракът?
Хванах те.
Защитавай се. - Ти се защитавай.
Почти шест е.
Здрасти. Имаш много красива глава. - Благодаря.
А хубавата глава заслужава хубава шапка.
Така казва баща ми, а той прави най-хубавите шапки в царството.
Искаш ли да направи една за теб?
Ела. Той прави всякакви шапки. Бонета, цилиндри, фесове...
Ще изядеш всичките сладкиши. - Може да изядеш корите.
Не ги искам!
Ако ще се карате, никакви сладкиши. Сега излезте от кухнята ми.
Бързо.
Вярно ли е, че лекуваш всяка рана?
Времето е на моята лява страна.
Защо не чакаш никого?
Не мога да намеря Времето.
Чешир, къде беше? Закъсняваш.
Всъщност, съм точно... на Времето.
Времето е в ръцете ни.
Вие, малоумници, наистина ли мислите,
че не съм чувал преди тези идиотски опити за хумор?
Вижте, Времето лети.
Стига!
Достатъчно ме пиляхте.
Мислех, че добре си прекарваме Времето.
Явно не.
Татко, виж, клиентка с прекрасна глава. Ето я.
За каква шапка копнее сърцето ви, госпожице?
С пера? Или с копчета?
Добър ден, мис. - Добър ден, сър.
Целта на шапката е да следва порядките на обществото, а не да бъде забавна.
Татко, аз имам нещо забавно.
Какво е това? - Шапка.
Тарант, зашил си я наобратно.
Спри, ще я съсипеш!
Нека...
Леле... Както и да е...
Утре ще ти покажа точно как се прави истинска шапка.
Тарант?
Твърде си строг с него, Заник. - Шапкарството е сериозна работа.
Няма да допусна щурите му идеи
да му попречат да достигне истинския си потенциал.
Сега...
Да...
Мисля, че тази шапка...
ще бъде идеална за вас. - Много благодаря, мистър Хайтоп,
но наистина трябва да тръгвам. Желая ви хубава вечер.
Къде е тя?
Какво правиш? - Нищо.
Кога ще дойде тя?
Ами... Не съм казал, че тя ще дойде, старче.
Казах само че съм я поканил.
Много си хитър. - Браво на теб.
Браво. - Благодаря.
По-рано ме попита кога е скоро.
Нека се опитам да ти обясня кога е сега.
Сега остава точно една минута до времето за чай.
Докато младата Алиса се отзове на поканата ти,
винаги ще остава една минута до времето за чай -
за теб и твоите малоумници.
Мери си приказките.
Наслади се на подаръка ми.
Време е да тръгвам. Хроносферата няма как да е далеч.
Колко интересен екземпляр. - Какъв джентълмен.
Сбогом, Време.
Не мога да повярвам, че току-що каза това. Може ли...
Какво? Ще седнем.
Този ни заклещи една минута преди времето за чай.
Време за чай... Завинаги!
Ето, мравчици... Хубав нов дом.
Какво ви казах? Никакви сладкиши повече.
Не съм яла сладкиши.
Защо има трохи до леглото ти?
Тя ги е сложила там.
Вярно ли е, Мирана? - Направила си го. Кажи й.
Кажи истината, Мирана.
Изяде ли сладкишите и сложи ли трохите там?
Не.
Лъжеш!
Трохите са до твоето легло.
Не обвинявай сестра си.
Не, не е честно! Не е честно!
Удря шест...
Часовникът... Тя ще си удари главата.
Не!
Удари си главата. - Трябва ни помощ.
Главата ми... Тъпи рози.
Горката принцеса. - Не...
Главата ви добре ли е, мис? - Внимавайте, подува се.
Ирасебет.
Ирасебет! - Къде е тя?
Миличка! - Главата ми...
Обгърни врата ми с ръце. - Татко, боли ме главата.
Мирана.
Видяхте ли това? - Да. Лошо падна.
Не можеш да промениш миналото.
Но, смея да твърдя, можеш да се поучиш от него.
Първата шапка, която направих. Мислех я за отдавна загубена.
Той я е запазил.
Не е възможно да е тук, и все пак... Ето я.
Щом шапката е оцеляла, и семейството ми трябва да е оцеляло.
Хигинс...
Хайботъм... Тези още не са тук.
Хайтоп ги нямаше там.
Още са живи. Още са живи!
Глупостта ти е изумителна.
Нямаш си и представа колко безразсъдно постъпи.
Какви опасности предизвика.
Какво ще правим?
Бързо, къде е наръчникът? В кого е наръчникът?
Хроносферата ми трябва веднага.
Трябва да я върна в Големия часовник.
Нечистият ден... Ще я използвам само още веднъж.
Трябва да разбера какво е станало със семейство Хайтоп и да ги спася.
Никого няма да спасяваш. Където и да отидеш, ще те намеря.
Големият часовник не трябва да спира.
Не можеш да избягаш от Времето.
Съжалявам...
Трябва да спася Шапкаря.
Алиса! Алиса!
Върни се с моята Хроносфера! - Това е Алиса Кингсли!
Полудяла е. Отведете я. - Вържете я здраво.
Алиса...
Алиса.
Къде съм?
В лудница.
Колко време съм прекарала тук? - Не много.
Намериха те в стая в дома на семейство Аскот.
Хеймиш те въдвори тук. Ти се държеше много странно.
Казаха, че си се опитала да влезеш под мебелите.
Говорила си за атмосферата...
Хроносферата... Шапкарят...
Точно така, мис Кингсли. - Трябва да се върна.
Да видим... Вълнения, емоция, склонност към фантазиране...
Типичен случай на женска истерия. Някои казват, че е нелечима.
Аз не мисля така. - Не съм болна.
Легни, Алиса... Легни.
Доктор Бенет, това наистина ли е нужно?
Трябва да има друг... - Мистър Харис?
Не мога да остана тук. - Изведете мисис Кингсли.
Имаме работа.
Не се страхувайте, ще оправим Алиса за нула време.
Къде е...
Доктор Бенет, наистина не съм съгласна...
Алиса... Бягай!
Няма да се измъкнеш!
Ако съм научила нещо за трите години на кораб,
то е как да връзвам възли.
Това е моята карета!
Съжалявам! Пледирам невменяемост!
Дръжте се, семейство Хайтоп.
Помощ!
Хайтоп!
Не...
Отмъстих си.
Тя ги е отвлякла...
До следващия път.
Шапкарю!
Шапкарю! Близките ти, живи са!
Той едва тиктака. - Боя се, че закъсня.
Шапкарю...
Той угасва.
Не мога да го гледам такъв.
Ела, Мали... Сбогувай се с него, Алиса.
Ела...
Моля те, Шапкарю, събуди се. Моля те. Събуди се.
Моля те, събуди се.
Вече знам какво означава това.
Направил си го за баща си, когато си бил малък.
Мислел си, че го е изхвърлил,
но той го е запазил през всичките години.
Запазил го е... А сега има нужда от помощта ти.
Толкова съжалявам.
Мислех, че е невъзможно.
Трябваше да ти повярвам.
Вярваш ли ми?
Винаги ще вярвам в теб.
Това си ти... Нали?
Винаги ще те разпозная.
Ти си Алиса. - Шапкарю...
Толкова ми липсваше. - И ти на мен.
Но щом близките ми са живи, защо не са се върнали у дома?
Защото са били затворени от единствената личност,
достатъчно жестока, че да ги държи в плен толкова години.
Проклетницата с голямата глава...
Ще намеря онази Червена царица и ще върна семейството си у дома.
Ехо? Какво ще кажете, дребни мои любимци?
Копайте, копайте, копайте. Работете, работете, работете.
Земетресение.
Къде се запиля? Къде е Алиса? Къде ми е Хроносферата?
Тя скочи... в огледало...
Изчезна... - Какво? Допуснал си да избяга?
Не, трябва да я намеря. Къде е тя? - Аз от къде да знам?
Тя е твой враг.
Промърмори нещо за Хайтоп.
Хайтоп...
Каза, че ще спаси семейството. Какво ли означава това?
Знам точно какво означава.
Стражи, затворете го.
От сега нататък, любими, аз командвам.
Изпускам се.
Алиса... Мирана...
Семейството ми е там. Знам го.
Кой път е за нагоре? - Има много стъпала.
Тук ли ще... - Разделяме се.
Ще се разделим заедно.
Замъкът е доста огромен.
Дали пък да не останем заедно? Леле...
Вече оставам без дъх... - Мисис Хайтоп?
Семейство Хайтоп? Семейство Хайтоп?
Тази е заключена. - И тази.
Това е последната стая. - Трябва да са насам. Просто го знам.
Знам го.
Татко? Мамо? Някой?
Не са ли тук?
Не са тук.
Не са тук...
Бях толкова сигурен, че са тук...
Усещах...
Толкова съжалявам.
Татко. Мамо.
Всички, това сте вие...
Доста сте мънички, но сте вие.
Здравей, Алиса.
Вземете я.
Много благодаря.
Току-що ми донесе най-могъщото устройство
в цялата Вселена.
Доведе и най-големите си приятели, ти, мой най-голям враг.
Рейси... - Млък!
Знаех си, че не трябва да се делим. Гледайте какво стана.
Затвориха ни в гигантска зеленчукова клетка.
Какво се е случило пък с теб?
Почакайте, Ваше Величество, спрете!
Не можете да промените миналото. Повярвайте ми, опитах.
Алиса, винаги си била толкова дразнещо същество, все ме прекъсваш...
Когато се върна, ще взема главите на всичките ти приятели.
А после и твоята. Довиждане.
Ела. - Не й позволявай да види себе си.
Иначе всичко ще бъде разрушено.
Сега си спомних защо не я харесвам.
Как да накараме Часовника да върви ръчно.
Разбира се! Секунди! Минути!
Процедура 347!
Време е за часа!
Времето... Аз съм виновна за всичко.
Аз откраднах Хроносферата.
Мисля, че ще трябва пак да я откраднеш.
Тя изяде носа ми.
И китката ми. - И лакътя ми.
Благодаря ви.
Изглеждаш прекрасно без носа си.
Много флорално. - Ще се изчервя.
Какво ще правим? - Да, какъв е планът?
От теб зависи, Алиса.
Върнете Времето в замъка му.
Аз и Шапкарят ще спасим Хроносферата
и ще върнем реда във Вселената. Ясно ли е?
Да, разбира се, разбира се. - Да.
Тогава какво чакате? Да тръгваме!
Къде сме? - Знаеш къде.
Защо има трохи до леглото ти?
Тя ги е сложила там.
Вярно ли е, Мирана? - Вярно ли е, Мирана?
Направила си го. Кажи й.
Кажи истината, Мирана.
Изяде ли сладкишите и сложи ли трохите там?
Не.
Рейси, не... - Лъжкиня!
Лъжкиня!
Това не може да е добро.
Трябва да тръгваме веднага.
Тя счупи миналото.
Само ако Хроносферата се върне на мястото си, ще се спасим.
Настига ни!
Алиса... - Всички, дръжте се.
Не искам да се държа!
Хроносферата! Донесла я е.
Бягай, Алиса! Може и да успеят.
След мен.
Ще те спася.
Тик-так, тик-так, спасяваме Големия часовник!
Няма да те оставя!
Сър! Сър, дръжте се, сър! Тя е тук!
Девойката, която ви направи на тотален идиот!
Алиса!
Шапкарю!
Сбогом, братко. - Братко, сбогом.
Всяка секунда, прекарана с вас, е съкровище за мен.
Времето изтече.
Няма да успее.
Тя има нужда от още време, сър.
Все още не съм изтиктакал за последен път.
Май моята непобедима машина...
Не!
...всъщност е... победима.
Не мога да повярвам.
Пропуснах ли нещо?
Добре ли си? - Да.
Уилкинс? Уилкинс? Уилкинс! - Да, сър?
Ето къде си. Стига си стърчал така. Имаме много работа.
Трябва ли ви иконом, мис?
Уилкинс!
Успяха! Успяха! - Ура, Алиса!
Винаги съм го харесвала това момиче!
Махни се от мен!
Защо това винаги се случва на мен?
Защо никой не ме обича?
Аз те обичам, Рейси. - Глупости.
Ти си виновна за всичко!
Знам.
Изядох сладкишите и излъгах за това...
Ако бях казала истината, това нямаше да се случи и...
Много съжалявам.
Ако не е твърде късно,
моля те, прости ми.
Това е всичко, което исках да чуя.
Наистина.
Ваше Величество?
Простете за прекъсването...
Семейството ми е в някак неловко положение.
Разбира се.
Винаги съм харесвала малките неща.
ИЗЯЖ МЕ
Благодаря.
Не изяждайте твърде много.
Прекрасна работа, момчето ми. Браво.
Семейството ми... Скъпото ми семейство...
Мамо...
Ти, татко...
Запазил си синята ми шапка.
Аз правя шапки, татко.
Аз съм шапкар.
Винаги съм знаел, че ще успееш, синко.
Всичко е наред.
Да?
Опита се да ме предупредиш, но аз не те послушах. Съжалявам.
Преди мислех, че времето е крадец, който ми отнема всичко, което обичам.
Но...
Сега виждам, че даваш, преди да вземеш.
Всеки ден е подарък.
Всеки час, всяка минута, всяка секунда.
Падналият войник. Сигурно искаш да го поправя.
Не. Искам да го задържиш.
Баща ми казваше, че единственото, което си струва да правим,
е това, което правим за другите.
Мисля, че щеше да те хареса.
Казват, че Времето не е приятел на никого,
но теб никога няма да те забравя.
Моля те, не се връщай.
Алиса, Алиса. Трябва да се запознаеш с нашите.
Ти ги спаси, в крайна сметка, нали така?
Толкова много ще се забавляваме заедно!
Но, разбира се, и ти си имаш семейство, нали?
Семейството е важно нещо.
Човек има само едно...
Шапкарю... Боя се, че повече няма да се видим.
Скъпа моя Алиса...
В градината на спомените...
В двореца на сънищата...
Там аз и ти ще се срещнем.
Но сънищата не са реалност.
А кой казва кое е сън и кое - реалност?
Ти го направи, Алиса. Постигна невъзможно.
Не толкова невъзможно, колкото сбогуването с вас, приятели.
Сбогом, Шапкарю.
Сбогом, Алиса.
Сега, моля, документите за кораба на съпруга ви.
Подпишете тук и къщата е ваша.
Мистър Харкорт, времето е пари.
Той определено не е пари.
Алиса... - Времето е много неща, Хеймиш,
но не е пари.
Не ни е и враг, мамо.
От къде дойде?
Минах през стените.
Не мога да променя миналото, но мога да се поуча от него.
Подпиши документите, мамо. - Искаш ли да го направя?
Ами "Чудо"?
Това е просто кораб. Ще си намерим друг.
Но ти си моята майка. Имам си само една.
Значи си решила да работиш за нас.
Знаех си, че ще го направиш, колкото и да си твърдоглава.
Ти не си добър човек, Хеймиш.
Радвам се, че дъщеря ми не се омъжи за теб.
Мисис Кингсли? Мисис Кингсли? Не може да направите това!
Не може! Не може!
Алиса е свободна да прави каквото поиска.
Аз също.
Приятен ден.
Мамо!
По-високо. По-високо.
Идеално. Благодаря, господа.
За една година ще изхвърлим Аскот от бизнеса.
Мамо...
Благодаря.
Товарът е на борда, капитане.
Да започваме ли първото пътуване на "Кингсли и Кингсли"?
Времето и приливът не чакат никой мъж, мистър Харкорт.
И никоя жена.
Капитанът е на борда. Вдигнете всички платна. Всички платна.
НА НАШИЯ ПРИЯТЕЛ АЛЪН РИКМАН 1946 - 2016
Време е да си ходим.
Превод: Tigermaster
©2016 Translator's Heaven http://subs.sab.bz