МЪРТВО ВЪЛНЕНИЕ
Участват САМ НИЙЛ
НИКОЛ КИДМАН
БИЛИ ЗЕЙН и др.
Оператор ДИЪН СЕМЛЪР
Музика ГРЕЙМИ РЕВЪЛ
Сценарист ТЕРИ ХЕЙС
Режисьор ФИЛИП НОЙС
Весела Коледа, капитан Инграм. - Весела Коледа, Еванс.
Полицията каза ли ви за детето? - Да, казаха ми.
Много съжалявам, но трябва да потвърдите самоличността му.
Да, разбира се. - Предупреждавам ви,
че по-голямата част от нараняванията са по лицето.
Полицията каза, че синът ми е умрял при ударът. Вярно ли е?
Не съвсем. Умрял е след пристигането на линейката.
А тя кога е пристигнала? - В безсъзнание не е усещал нищо.
Кога, докторе? - Двадесет минути по-късно.
Къде е рентгена? - Носят го насам.
Трябва да й направим томография. - Ще го уредим.
Не реагира на нищо. - Ето го съпругът й.
Искам да й говорите.
Рей, аз съм - Джон.
Опитайте отново. - Рей, аз съм.
Аз съм, Рей.
„Заваля дъждец и прогони Уинци вън.
Пекна после слънце и изсъхна дъждеца отвън.
И така паяка Инци-Уинци отново се завърна.“
Забавно е, мамо. - Ще пробваш ли заедно с мама?
Не. - Хайде.
„Паякът Инци-Уинци
се изкатери на водната“... - Струя!
„Заваля дъждец
и прогони Уинци вън.
Пекна после слънце
и изсъхна дъждеца отвън.“
Дани, върни се на мястото си. - Хванах го. Спасих го.
Не!
Спокойно. Всичко е наред.
Държах го в ръцете си! - Знам, знам.
Можех да помириша главата му. - Престани, Рей. Спри.
Не мога!
Уплашена съм.
Толкова съм уплашена. - Той е мъртъв. Няма го скъпа.
Не можем да си го върнем.
Ще отнеме доста време. Предупредиха ни и ти го знаеш.
Нека си отидем вкъщи. Моля те. - Там ще е още по-зле.
Няма да го понеса. - Напротив.
Не, не мога. - Не говори така.
Разполагаме с много време. Спокойни дни, спокойно море.
Ще го преодолеем. И когато си стъпиш на краката,
ще си отидем вкъщи и ще започнем нов живот.
Нали така, Рей?
Кажи го, Рей. Ще успеем, нали?
Кажи, Рей. Ще го направим ли?
Какво има, Бен?
Ела, приятелю.
УСПОКОИТЕЛНИ
Какво беше? - Нищо. Заради зората е.
Има ли вятър?
Не, нито полъх.
Какъв ден е днес? - Или четвъртък, или петък.
Виж това.
Първата шхуна от три седмици насам.
Със сигурност е претърпяла буря. - Има ли някой на борда?
Доколкото виждам, не. Ще им се обадя.
Налага ли се? Така ми харесва повече.
Само ние двамата. - На мен също.
Но я погледни. Тази шхуна е в беда.
ЗАГРЯВАНЕ НА РАДАРА. Моля, изчакайте!
Черна шхуна източно от мен.
Тук е яхта „Сарасен“, Виктор Кило - 2-7-6-2.
Позиция 1-6-1-6 на юг, 1-7-6-4-7 на запад.
Чувате ли ме? Край.
Втори април. 32-ри ден по море. Зора. Безветрие.
Забелязана е черна шхуна.
Местоположение - 80 градуса източно от мен. Име - неизвестно.
Джон!
Мисля, че видях нещо във водата. - Какво? Костенурка ли?
Не, по-голямо.
Виждаш ли нещо? - Още не. Чакай.
Ето го. Това е лодка.
Празна ли е? - Не, има човек вътре.
Ние ще дойдем. Ти си пести силите.
Чу ли ме? Остави греблата! Донеси фендера, скъпа.
Отдалечи се!
По-спокойно.
Донеси му вода, скъпа. Но не много.
Заповядай. - Благодаря.
Казвам се Хюи Уоринър.
Аз съм Джон Инграм, а това е жена ми - Рей.
В момента съм на 32 дни от Папеете. Бях се отправил към Фиджи.
Купих я преди три месеца.
Планът беше да обикалям из Пасифика. Просто да си плавам наоколо.
Кой би си помислил, че ще се случи? - Какъв е проблема?
Проблемът е, че потъва.
Няма да издържи до сутринта.
Сигурен ли си? - Надупчена е навсякъде.
Водата повредила ли е двигателя? - Двигателя, предавателя,
шибаните прегради и всичко останало.
Единственият ми шанс беше да дойда при вас.
Скъпа, погрижи се за г-н Уоринър и го остави да поспи.
Добре. - Къде отиваш?
Длъжен съм да отида до там. Колко хора има на борда?
Няма никой. Сам съм.
Плаваш в открито море сам самичък? - Не.
Бяхме шестима.
Другите умряха преди десет дни.
Един по един. И всичко това в рамките на един ден.
Какво се случи?
Замислял ли си се как живота може да се преобърне от нищото?
От малък си мисля, че сьомгата е за котки.
В консерви ли беше? - Да.
В началото си мислехме, че е морска болест,
но тогава Шантал погледна ръката си и каза:
„Пикасо я е рисувал.“
Имаше седем пръста. - Раздвоено виждане?
Звучи като ботулизъм. - Какво е това?
Смъртоносно, хранително отравяне. Уврежда нервната система.
Опитах всичко. - Неизлечимо е.
Тук, на 2000 километра от сушата е неизлечимо.
Когато сте готов, г-н Уоринър,
ще е добре да отидем и да спасим вещите ви.
Вещите ми? Нали сам видяхте?
Няма какво да спасим. Водата съсипа всичко.
Все нещо ще намерим. - Дай ми малко почивка.
Знаеш ли какво преживях? - Мога да се досетя.
Мъртви са от дни. Знаеш ли какво става с един труп?
Не мисли за това. - Аз...
Не мога да се върна там, ясно? Точно в момента не мога.
Никога няма да се върна там.
Всичко е наред. Разбирам те.
Легни да поспиш.
Благодаря.
Съжалявам, че ви съсипах деня.
Оттук ли? - Да, само напред.
БОРДОВ ДНЕВНИК.
Буря! Всички помпят. Ръс иска да снима, но Хюи не му разрешава.
Ще ми се да не бях тук. ...борим се един...
Никой не спи... ...всичката прясна храна...
ДВИГАТЕЛНО ИЛИ ПЛАВАТЕЛНО СЪСТОЯНИЕ Без мотор.
...тази скапана яхта... ...още вода...
ПЛАВАНЕ ДО ЮЖНИТЕ ОСТРОВИ За контакти: Ръсел Белоус, Папеете.
Добре ли си? - Да, добре съм.
Сигурна ли си?
Намерих интересни неща. Чуй това:
„Плаване до южните острови. Търсят се млади жени за снимки.
Трябва да са привлекателни и без задръжки.“
Не го харесваш, нали?
Не бях се замислял. - Представи си какво е преживял.
Съжалявам, Рей, но както и да погледна на нещата,
не мога да ги възприема. - Има ли причина?
Всъщност, не. Освен, че плавам от 25 години.
Отивам на другата шхуна. - Не можеш да го направиш.
Той спи. Няма да разбере. - Ще разбере. Ще чуе двигателя.
Няма. Отивам с лодката. Дръж пушката в себе си.
Шегуваш ли се? - Просто прави, каквото ти казвам.
Скоро ще се върна. - Чао.
Чакай малко.
Хайде, вземи я.
Едно, две...
Готови. Тръгвай.
Донеси я. Хайде.
„ОРФЕЙ“ Санта Барбара
Рей!
Рей, лошо ми е! Трябва да отида до тоалетна!
Рей, гади ми се! Моля те!
Не ми се иска да повърна тук!
Рей!
Скачай, Рей! Скачай!
Скачай!
Не! Какви ги вършиш?
Не!
Скачай, Рей! Скачай!
Напусни шхуната, Рей! Скачай!
Бен.
Къде е Джон?
Кой? - Джон - съпругът ми.
Къде е? - Няма го.
Какво си му сторил?
Нищо. Той остана на моя кораб.
Трябва да се върнем. - Сам си е виновен, разбра ли?
Трябваше да ми се довери. Това обаче винаги ми е било проблем.
Не разбираш ли? - Моля те, не крещи.
Това също. Осъзнавам мотивите на хората, когато е прекалено късно.
Нека просто да обърнем в другата посока.
И къде ще ходим?
Обърни! - Много си буйна, Рей.
Това може да създаде проблеми на този малък кораб.
Наблюдавах те, докато спеше.
И трябва да ти кажа, че имаш чаровно лице.
Дори, когато станеш на 80 години, пак ще си красива.
Известно време изучавах художествено изкуство.
Забелязах, че когато художниците опознават обектите си,
винаги гледат лицето отзад.
Отзад, за да видят кое го държи.
А ти имаш великолепна костна структура.
„Великолепна.“ Звучи като дума от коктейлно парти.
Направо можеше да ти дам покана.
Знаех си, че ще се сприятелим.
Какъв е проблема?
Може ли да те питам нещо? - Давай.
Шхуната ти наистина ли потъва? - Дали потъва?
По-правилно щеше да звучи в минало време.
Но да, потъва. Защо? Не ми ли вярваш?
Напротив, вярвам ти. Ето защо, трябва да се върнем.
Така ли? Имаш предвид обратно? - Да, за да приберем Джон.
Веднага.
Не, Рей. Не разбра ли? Всичко приключи.
Всичко свърши, така че забрави за него и почни отначало.
Няма връщане назад, Рей! - Не, не говори така.
Той ще се удави! - Отново провали всичко.
Онази шхуна потъва! - Аз не съм виновен.
Ами онези хора?
Не е хранително отравяне, нали?
Искаш ли да знаеш? Добре тогава.
Опитаха се да ме убият, Рей. Да изсмучат живота ми.
Кои те? - Всичките.
Никой не иска да те убие. - Какво? Я повтори!
Казах, че никой... - Кажи го, Рей. Измислям си така ли?
Просто мисля, че е станала грешка. - Грешката е, че не ми вярваш.
Вярвам ти. - Звучиш като тях. Чак ме плашиш.
Опитаха се да ме убият. Разбираш ли?
Да, разбирам.
СТРАХЪТ Е ТУК
Обърни се. Не гледай кораба. Гледай мен!
Добре де, съжалявам.
Какво правиш, Хюи? Махай се!
Дами, забравете за камерата. - Слушай, ако се завъртиш,
ще се очертае невероятен силует. - Ако ми трябва съвет, ще ти кажа.
Ще го запомня, но моля те, Ръсел, мръдни вляво, за да хвана и лодката.
Някой ден ще се смеем на това. - Хюи, разкарай проклетата камера.
Хайде, Хюи. Ти играй, аз ще снимам. Какъв ти е проблема?
Това е стерео, Бен.
Аматьорска музика с лошо качество.
ЗАГРЯВАНЕ НА РАДАРА. - Хайде.
Разстояние - 68 километра, Курс - 220 градуса, Обект - 280 градуса.
„Сарасен“, тук е „Орфей“. Чувате ли ме? Край.
„Сарасен“, тук е...
Джон?
Да!
Джон? - Добре ли си?
Там ли си? - Да, Рей. Чуваш ли ме?
Там ли си?
Рей, аз съм.
Не те чувам.
Джон, ти ли си?
Ранен ли си?
Ами кораба? Потъва, нали?
Значи така. Не си ранен и кораба не потъва, така ли?
Следваш ли ни?
С какво да помогна? Не мога да го убедя да обърне.
Искаш да спра кораба?
Не знам как.
Хайде.
Не се тревожи. Ще измисля нещо.
Ще дойдеш скоро, нали?
Точка за г-жа Инграм. Очаква я страхотен сезон.
Бен, не!
Остави го!
Остави го там. - Хайде, Бен. Донеси го тук.
Ела при мен, Бен. - Тук, Бен.
Пусни го. Пусни ключа. - Дръж го, Бен.
Не, пусни го! - Дръж го, момче.
Плувай. Лошо развитие на нещата.
Хайде.
Страхотна структура.
Добро момче! Той е истински шампион. Хайде, Бен. Скачай!
Благодаря ти.
Приятели?
Приятели.
Говори ми, Ръсел. - Хайде. Камерата снима.
Разкарай я! Говори ми, Ръсел. Кой си ти?
Махай маската. Чу ли? - Сега разбирам.
Виетнам, Лаос, Кастро, Камбоджа!
Ръсел Белоус - смелият военен фотограф.
Екстремистът, заснел лицето на смъртта.
Ето ги и новите му жертви.
Пет души на потъващ кораб. Върховния момент на моралната смърт.
Журналистите се подмокрят за такава история. Не съм ли прав?
Ела, Ръс. Водата е страхотна.
Имаш корава глава. Какво мислиш за шкембето си?
Не се крий зад камерата.
Джон?
Джон, чуваш ли ме?
„Сарасен“ вика черната шхуна. Отговори, моля те.
Джон, аз съм.
Занесох ключа на палубата, но той...
Какво има? Ранен ли си?
Нещо се случи с кораба ли?
Потъва ли?
Колко време остава? Часове?
Колко? Два?
Четири?
Шест?
Отнех ти силата, Ръсел! Ти загуби.
Лека нощ! Лека нощ!
Шест часа ли остават?
Ще дойда там преди залез.
Обичам те.
Джон?
Отговори ми, моля те.
Чуваш ли ме?
Джон, моля те.
Трябва да отида до тоалетна. - Налага ли се?
Съжалявам.
Върви, щом се налага.
За по-късно. - И аз си мислех същото.
Приятели, Рей.
По-добре да го изведа на палубата. - Не се тревожи за него. Изчезвай!
Нека го изведа. - Хайде, Бен! Махай се!
Къде отиваш? - Да взема нещо за пиене.
Не е ли страхотно?
Кое? - Тези лимони. Те просто...
Плаваме в открито море, само двамата.
Как изглеждам?
Перфектно. - А как ухая?
Благодаря ти за откровения отговор.
В момента единственото, което ми липсва са успокоителните звуци
на Хулио Иглесиас, Джони Мичъл и албума на Бродуей.
Рей, защо си хвърлила тези касети при ножовете?
Намерих ги!
УСПОКОИТЕЛНИ
Изглежда хубаво.
Хубаво е, да.
Искаш ли? Хайде де. - Не.
Искаш. Хайде, пийни си. - Виж...
Искаш ли? - Да. Благодаря ти.
Отивам да се облека.
Задръж го. Направи и за мен.
Обслужване по стаите.
Задава се буря. По-добре да свием платната.
По дяволите.
Приятели, Рей.
Приятели!
Не ме принуждавай. - Никой не те принуждава.
Не мърдай! - Просто искам да поговорим.
Намерих те.
Чиста вода.
Това е разточителство.
Не, знаеш ли кое е разточителство?
Гореща вана,
в която да се потопиш до уши,
с чаша кафе и един кроасан в ръка. - Кроасан?
Покрит със студен мармалад.
И манго. При това много изстудено.
Дойдохме си на думата.
Знаеш ли какво искам за обяд?
Пресни аспержи.
След това спагети.
Тънки спагети.
Покрити със босилек, чесън и зехтин.
И ябълков пай.
Джон, донесе ли кърпата?
Превод и субтитри ГЕОРГИ ЦАНКОВ
„Отбор субтитри“ ZAMUNDA.NET ®
Тайминг: FILM4O