MOSFILM
LEO TOLSTOY
R A T I M I R
NATASHA ROSTOVA
Režiser: Sergei BONDARCHUK
Adaptacija: Sergei BONDARCHUK, Vassily SOLOVIOV
Direktor Fotografije Anatoly PETRITSKY
Produkcija Mikhail BOGDANOV, Gennady MIASNIKOV
Glazba: Vyacheslav OVCHINNIKOV
Zvuk: Yuri MIKHAILOV
Engleski titlovi: Tatiana Kameneva
Uloge:
Liudmila SAVELYEVA kao Natasha Rostova
Sergei BONDARCHUK kao Pierre Bezukhov Vyacheslav TIKHONOV kao Andrei Bolkonsky
V. STANITSIN kao Ilya Andreyevich Rostov K. GOLOVKO kao Countess Rostova
O. TABAKOV kao Nikolai Rostov S. ERMILOV kao Petya Rostov
I. GUBANOVA kao Sonya
A. KTOROV as Nikolai Andreyevich Bolkonsky
A. SHURANOVA kao Princess Maria I. SKOBTSEVA kao Helen
V. LANOVOY kao Anatole O. EFREMOV kao Dolokhov
A. BORISOV kao the Rostov Uncle N. MORDIUKOVA kao Anisya Fyodorovna
Ye. TYAPKINA kao Akhrosimova K. POLOVIKOVA kao Drubetskaya
E. MARTSEVICH kao Drubetskoy A. STEPANOVA kao Scherer
G. KRAVCHENKO kao Karaghina
V. MURGANOV kao Alexander I V. STRZHELCHIK kao Napoleon
U lipnju 1807. godine, u Tilsitu,
sastali su se car Aleksandar i Napoleon.
U međuvremenu, život,
stvaran život naroda,
sa svim brigama oko zdravlja, bolesti,
posla, odmora, i interesovanjem ljudi...
za filozofiju, znanost, poeziju, glazbu,
ljubav, prijateljstvo, mržnju, strast,
išao je svojim putem, nezavisno i van političke situacije...
od ljubavi ili rata s Napoleonom Bonaparteom.
Siječanj, veljača, ožujak, travanj...
Hajde, reci, mama.
Ne mogu ja to, dušo.
Ne može svatko shvatiti tvoje dječje prijateljstvo.
To što se vas dvoje viđate može biti štetno po tebe...
i. što je još važnije, on se osjeća još gore bez razloga.
Možda je on već našao nekoga tko mu odgovara i sad počinje da ludi.
Nije valjda?
Reći ću ti nešto o sebi. Imala sam rođaka...
Znam, Kirila Matvejeviča. Ali, on je starac.
Nije on uvijek bio starac.
Razgovarat ću s Borisom. Ne smije on dolaziti tako često.
Zašto da ne, ako tako želi? - Zato što to ne vodi ničemu.
Mama, to je najobičnija glupost!
Dobro, neću se udati za njega ali nemoj mu braniti da dolazi jer oboje uživamo kad je tu.
Nećemo se vjenčati, nego, samo tako.
Kako tako, draga moja? - Oh, samo tako.
Ja, uopće se ne želim udati. Samo tako.
Prestani se smijati. Treseš cijeli krevet.
Ista si kao ja, pravo si hihotalo.
Pa, je li se on mnogo zaljubio? Što ti misliš?
Je li tebe itko ikad toliko volio?
Pored toga, on je jako fin. Samo mi se ne sviđa previše.
Nekako je krut, kao djedov sat u blagovaonici.
Shvaćaš što ti želim reći? - Ne.
Krut, siv, svijetao... - Govoriš gluposti!
Stvarno ne razumiješ? Nikolinka bi razumio.
Bezuhov je, na primjer, plav.
Ultramarin plav i crven. I četvrtast.
Ti i s njim flertuješ? - Ne, on je slobodni zidar.
Drag je, ultramarin plav i crven. Kako ti to mogu objasniti?
Grofice, spavate li?
Nitko ne može shvatiti sve ono što je u meni.
Sonja? Ne, kako bi mogla? Ona je previše čedna.
Čak ni mama me ne može shvatiti.
Nevjerojatno je koliko sam ja pametna i...
Ona je tako šarmantna. Sve ima.
Neobično je inteligentna, lijepa, graciozna.
Ona pliva, odlično jaše.
A tek njen glas! Ima predivan glas.
31 - og prosinca,
večer pred novu 1810. godinu,
priredio sam veliki bal za Katarinin dvor.
Očekivalo se da mu prisustvuju car i diplomatski kor.
I Rostovi su pozvani, pa se Nataša spremala...
za svoj prvi veliki bal u životu.
Sonja! Ne valja taj naklon! Dođi ovamo, hoćeš li?
Još nisi spremna? Sad će 10! - Dolazim.
Jesi li spremna, mama? - Samo još da zakačim svoj broš.
Ne radi to bez mene! - Ali, već je deset sati!
Mavruša, draga, požuri!
Zar nikad nećeš biti gotova? - Za minut. Ne ulazi, tata!
Zar je moguće da me nitko neće zamoliti za ples?
Da me nitko nije ni primijetio?
Ne, ne može biti!
Moraju saznati koliko volim plesati...
kako predivno plešem, i koliko će biti sretni što plešu sa mnom.
Ovo je stvarno zanimljivo...
Vi stalno plešete, zar ne? Tu mi je štićenica, kćer Rostova.
Hoćete li da je zamolite za ples? - Gdje je ona?
Oprostite, bit će mi zadovoljstvo da nastavimo naš razgovor na nekom drugom mjestu.
Na balu svatko treba plesati.
Željela bih vas upoznati sa svojom kćeri.
Već sam imao čast upoznati se s vama, ako me se sjećate, grofice?
Hoćete li mi učiniti čast za ovaj valcer?
Ako prvo ode do svoje rođake, pa onda do neke druge dame,
to znači da će biti moja žena.
Zar nije divan?
Jest. Jako mi je drago.
O, to si ti. Radio sam.
Dragi moj, nikad do sad nisam iskusio ovako nešto.
Zaljubljen sam, prijatelju moj,
Pa? - Mama, ne pitaj me ništa.
U Natašu Rostovu? - Da. U koga bih drugog?
Ovo osjećaj je prejako za mene. Do sad kao da nisam ni živio.
Tek sad se osjećam živ, ali ne mogu živjeti bez nje.
Možda i ona mene voli?
Nikad se ovako prije nisam osjećala. Ali se i bojim kad sam s njim.
Je li to znači da je to onda ono pravo?
Zašto ti ne kažeš ništa? - Ja? Govorio sam...
Mama, spavaš li? - Ne, draga moja. Prestrašena sam.
Ja znam da ionako neću moći zaspati. Mama, mama, nikad se nisam ovako osjećala.
Ta djevojka je pravo blago... - Tako rijetka djevojka.
Ja vas molim, prijatelju, ne pokušavajte shvatiti, ne sumnjajte,
ženite se, i siguran sam da neće biti sretnijeg muškarca od vas.
Ali, što ona osjeća? - Ona vas voli.
Gluposti, Pierre. - Da, ja to znam.
Moram s nekim razgovarati o tome. - Samo naprijed. Bit će mi drago.
Slučajno je došao u St. Peterburg kad smo mi bili tamo.
I onda smo se sreli na tom balu.
To je sudbina, sigurna sam. Da, to mora biti sudbina.
Moj svijet je, od sad, podijeljen na dva.
Ona je u onom dijelu gdje se nalaze sreća, nada i svjetlo.
Drugi dio je onaj u kome je nema i tamo je tmina.
Tmina i mrak. Da, znam što mislite.
Kako itko može više voljeti tminu od svjetla? Ja sam tako sretan.
Ja znam da je tebi drago zbog mene. - Da, jest.
Mama, draga, koliko te volim! Koliko sam samo sretna!
Prošla su tri tjedna.
Nijednom knez Bolkonski nije svratio do Rostovih.
Nataša, draga...
možda je bolestan. Znaš i sama da je ranjen kod Austerlitza.
Mama, nemoj, molim te! Ne želim razmišljati o njemu.
Tek što je počeo dolaziti kod nas, prestao je.
A ni meni nije do udaje. Bojim se muškaraca.
I ozbiljno to mislim.
Zašto toliko razmišljam o tome? Ovako mi je baš dobro.
Da, to sam ja. I meni nitko nije potreban!
Kako je samo Nataša prelijepo stvorenje!
Ona je lijepa, ima divan glas, mlada je, ne smeta nikome.
Samo je ostavite na miru.
Mama, Bolkonski je stigao!
Mama, to je grozno. Ne želim se mučiti!
Tko jo došao? Što je bilo? Molim te, Nataša.
Odavno nismo imali zadovoljstvo.
Nisam vam dolazio jer sam morao otići kod svog oca.
Iskrsnulo je nešto vrlo važno o čemu sam morao porazgovarati s njim.
Volio bih porazgovarati s vama, grofice.
Idi, Nataša. Zvat ću te.
Gospode, smiluj se na mene. Gospode, pomogni mi.
Pa, mama?
Idi kod njega. Molio je tvoju ruku.
Kako je moguće da mi je stranac postao, odjednom, sve?
Sada mi je draži od bilo čega drugog na svijetu.
Od trenutka kad sam vas prvi put ugledao, ja vas volim.
Molim vas, dajte mi nadu.
Zašto pita?
Zašto sumnja, zar je nemoguće da ne zna?
Čemu razgovor kad se riječima ne da opisati ono što osjećaš?
Volite li me? - Oh, da, da...
Što je bilo? Što vam je? - Sretna sam.
Knez Andrej je više nije volio kao što je volio prije.
U njemu se nešto promijenilo.
VIše nije bilo one prethodne, pjesničke čari i privlačnosti,
samo nekakvo sažaljenje za njenu žensku i djetinjastu slabost,
i strah od njene vjernosti i iskrenosti.
I, iako ovo novo osjećaj nije bilo tako poetično kao ono staro,
ipak je bilo jače i ozbiljnije.
Je li vam majka rekla da se ne možemo vjenčati još godinu dana?
Jesam li to ja?
Je li moguće da ću od sad biti žena,
ravna ovom strancu, inteligentnom i šarmantnom,
koga čak i moj otac uvažava?
Zar je moguće da život više nije igra,
da sam od sad odgovorna za sve što učinim ili kažem?
Je li nešto pitao?
Vi ste još mladi, a ja sam već mnogo toga prošao.
Strašno se bojim za vas. VI još niste ni sebe upoznali.
Teško mi je što moram čekati još godinu dana, da odlažem svoju sreću,
ali će vam to dati vremena da se preispitate.
Molim vas da me usrećite za godinu dana.
Ali, do tada ste slobodni. Naša zaruke će ostati tajna.
I ako otkrijete da me ne volite...
Zašto to govorite?
Od prvog dana kad ste došli u Otradnje, ja vas volim.
Za godinu dana ćete upoznati sebe.
Cijelu godinu?
Zašto čekati godinu? Zar se ništa ne može učiniti?
To je zastrašujuće.
Umrijet ću čekajući godinu dana! Pa, to je grozno!
Ne! Učinit ću bilo što! Tako sam sretna!
Nije bilo slavlja,
i nikome nije rečeno za njihovu zaruke.
Ne idite.
Ja vas molim, Nataly, sam Bog zna što se sve može dogoditi.
Možda me više nećete voljeti... Znam da ne bih trebao to govoriti,
Ali, bez obzira što vam se dogodilo dok mene ne bude bilo...
Ne idite...
Što god da vam se dogodi, idite kod Pjera po pomoć.
On je često odsutan duhom, ali ima zlatno srce.
Ne idite...
Kako bi Pierre bio užasnut...
prije sedam godina, kad se vratio iz inozemstva,
da mu je tada netko rekao...
da nema potrebe bilo što tražiti ili planirati,
da je njegov put davno zacrtan i predodređen.
Ponekad je sam sebe tješio da je život koji vodi samo privremen.
Ali onda bi ga užasnula druga misao:
kako su mnogi muškarci privremeno skliznuli u ovakav način...
života, isto kao i on, sa svim svojim zubima i s kosom,
a napustili ga sa samo jednim zubom i bez ijedne dlake.
Zašto? Zbog čega? Što se događa s ovim svijetom?
Onda bi se Pierre sjetio što su mu pričali...
vojnici koji su sjedeći u rovovima pod opsadom kad nisu imali što raditi...
pokušavali da se nečim zabave...
ne bi li lakše podnijeli opasnost u kojoj su bili.
I onda bi Pierre zamišljao sve muškarce kao te vojnike,
kako pokušavaju pobjeći od života, netko u ambiciju, netko u karte,
netko u pisanje zakona, netko u žene, netko u igre,
netko u konje, netko u politiku, netko u sport, netko u vino,
netko u državnu službu.
Ništa nije beznačajno, ništa nije važno. Samo je jedna stvar bitna:
pobjeći od nje, najbolje što znam!
Samo je ne viđati više, tu groznu nju.
Pod utjecajem vina, rekao bi sebi:
''Ispravit ću ja sve, imam već i rješenje.
Ali, kasnije ću razmisliti o tome!''
Ali, nevolja je što to ''kasnije'' nikad nije došlo.
Dobro jutro, ujače!
Sve je spremno za pokret. Znao sam da nećeš moći odoljeti!
Imaš bolji iznenadni napad, kako mi je moj Girčik rekao...
nego Iljaginovi sa svojim psima na Korniki.
Uzet će ti plijen ispred nosa, kad god mogu.
Gdje ja idem? Da se pridružimo društvu?
Dobro jutro, ujače! Vidiš? Idemo i mi!
Dobro jutro i vama. Samo pazite, nemojte pregaziti pse.
Nećemo mi nikome smetati. Ostat ćemo na našim mjestima.
To je pametno, mala grofice, samo nemojte pasti s konja,
pošto na konju nema ništa za što biste se držali.
Jeste li vidjeli Nataliju Iljinčinu? Gdje je ona?
Ona i Pjotr Iljič stoje iza visoke trave u Žarovu.
Dama, a toliko voli lov.
A ti se čudiš kako ona jaše, a?
Ni muško se ne bi postidjelo. - Da. Tako hrabro i tako pametno!
Ti, podrtino stara, ne kvari igru, ili ćete stara Danila prokleti...
Znam i ja ponešto!
Na tragu su vuku.
Idu prema brdima Ljavadovskaje.
Stoj mirno!
Tamo!
Promakla ti je! Jači si ti lovac!
Gospode, što te košta da mi to učiniš?
Znam da je grijeh moliti te za takvu stvar.
Ali, molim te, prisili vuka na moju stranu.
Gospode, samo jednom u životu dopusti mi da ulovim usamljenog vuka, samo to želim.
Ide li naprijed ili se vraća?
Ide naprijed.
Kakav veličanstven vuk.
Pravi vuk pustinjak, a? - Najgori od svih, vaša ekscelencijo.
Zao kao ti, Danila.
To je moja mala grofica!
Nikad nisam vidio amazonku kao što je ona.
Od zore do zalaska jaše na poprečnom sedlu i opet svježa kao ljubičica.
Probajte ovo grofice!
Hajde, Peća, budi se.
Probaj ovo, divno je.
Ovako ja završavam svoj vijek.
Kad umreš, to ti je, iza tebe ništa ne ostaje.
Onda, zašto se žaliti...
Otvori ta vrata! Što su zatvorena?
To je moj kočijaš.
Kupio sam mu dobru balalajku,
Baš lijepo! Stvarno je odlična,
Kako to misliš, odlična? Jednostavno, očaravajuća je!
Molim vas, nastavite! Svirajte još.
Uživate u glazbi, mala grofice?
Svira jako dobro, je li da?
Ne treba to tako svirati.
Ovdje bi se trebalo čuti uzbuđenje! Da teče!
Znate li vi svirati?
Anisja, pogledaj jesu li u redu žice na gitari?
Nisam je dugo uzeo u ruke, ali, probat ću.
Prelijepo, ujače. Nastavite. Još.
Molim vas, dragi ujače!
Pa sad, draga moja sestričino...
Gdje, kad, kako je ova mala grofica, odgajana u svili i baršunu...
s francuskim dadiljama,
ikad uspjela prihvatiti, osim samo zrakom koji je udisala,
sve te manire tako tipične za Ruse?
Pa opet duh i pokreti su bili sasvim...
i nesporno samo ruski, kao što je njen ujak i očekivao od nje.
Kako je uspjela prihvatiti sve što je bilo u Anisji,
u Anisjinom ocu, u njenoj majci, u svakom ruskom čovjeku i ženi?
Vrlo dobro, moja mala grofice! To je moja sestričina!
Sad još samo trebaš izabrati nekog dobrog mladića, za muža.
Već je izabran.
Da, i to jedan vrlo dobar!
Što je značio Nikolajev osmjeh kad je rekao ''već je izabran''?
Ponaša se kao da misli da moj Bolkonski ne bi razumio...
ne bi odobrio ovo što se ovdje ovako lijepo zabavljam.
Ali, on bi razumio.
Gdje li je sad? Ali, ne smijem razmišljati o njemu.
O čemu razmišljaš? - Ja? Čekaj.
Razmišljala sam o tome kako se vozimo i mislimo da idemo kući.
Ali, u stvari, samo Bog zna kuda idemo,
i, na kraju, mi stižemo i vidimo da nismo na Otradnoju...
nego da smo u vilinskoj zemlji.
A onda sam pomislila...
Ne, to je sve.
Sigurno si mislila o njemu. - Nisam.
I još sam mislila o tome kako je Anisija lijepa.
Znam da više nikad neću biti sretna kao sad.
Gluposti, besmislice, koještarije.
Moja Nataša je pravo blago.
Nemam, niti ću ikad imati prijatelja kao što je ona.
Zašto se mora udati? Ovako bismo mogli zauvijek.
Moj Nikolaj je pravo blago.
O, samo kad bi se mogao vratiti ranije. Bojim se da se nikad nećemo vjenčati.
Najgore od svega je što starim...
Neću još dugo biti ovo što sam sad.
Ali, što ako se danas vrati?
Možda je bio jučer, ali sam ja zaboravila?
Što ću ja raditi s njim?
O, da, Nikita, hoćeš li, molim te otići i...
Gdje da ga pošaljem?
Da, hoćeš li, molim te otići u dvorište i donesi mi pijevca?
Nastasja Ivanovna, što ću ja roditi?
Vi? Buhe.
Viline konjice, skakavce.
Oh, Bože, uvijek ista stvar.
Gdje da krenem? Što da radim sa sobom?
Otok Ma-da-gas-kar.
Ma- da- gas- kar. Madagaskar.
Je li nekad osjećaš da ti se nikad više ništa neće dogoditi,
da ti se sve dobro već dogodilo,
a da tebi nije toliko dosadno koliko si tužan?
O, da, vrlo često!
Sjećam se trenutaka kad su svi bili veseli,
a meni je, odjednom, bilo toliko dosta svega da sam želio umrijeti.
Jednom sam otišao na zabavu divizije. Tamo je svirala glazba,
a ja sam se, odjednom, osjetio turobno.
Znam to. Znam.
Čak i kad sam bila sasvim mala, javljao mi se taj osjećaj.
Sjećaš da su me jednom kaznili kad sam jela nekakve šljive,
ti si plesao a ja sam sjedila u uglu i jecala?
Nikad to neću zaboraviti.
Osjećala sam se tako jadno i bilo mi je žao svih, i mene i svih, svih.
A što je bilo najvažnije, ja nisam bila kriva.
Sjećam se. Sjećam se da sam došao kasnije da sam te dugo tješio.
Bili smo strašno smiješni.
Tad sam imao onu smiješnu lutku,
i htio sam ti je dati.
Sjećaš li je se, Sonja? - Da, sjećam se nečega.
Kako je to sve čudno, kao da je sve bio samo san. Sviđa mi se.
A sjećaš li se kako je otac u svojoj plavoj bundi,
pucao iz puške s trijema?
Sjećaš se kako je to bilo zabavno?
Donijeli su pijevca, gospođice. - Reci im da ga vrate natrag.
Ja mislim da kad netko se ovako počne prisjećati i prisjeća...
onda se sjeća sve dok se ne podsjeti...
što se sve događalo prije nego što je dospio na ovaj svijet.
To je metafizika.
Egipćani su vjerovali da su naše duše bile u životinjama,
i da će opet otići u životinje.
Ne vjerujem da smo ikad bili životinje,
ali sam siguran da smo već jednom, negdje bili anđeli,
i bili smo i ovdje, zato se i sjećamo svega.
Ako smo bili anđeli, kako to da nismo pali niže?
Ne niže. Tko ti je rekao da smo bili niže?
Evo kako ja znam da sam već postojala.
Duša je besmrtna, znate.
Ako živim zauvijek to znači da živim već cijelu vječnost.
Ali teško je razumjeti pojam vječnosti.
Zašto je teško?
Postoji danas, postojat će sutra i postojat će zauvijek,
kao što je bilo i jučer i prekjučer.
Stigli su glumci.
Nataša! Što si vidjela? Jesi li ga vidjela?
Da.
Čekaj, ja... vidjela sam ga. - Je li stajao ili ležao?
Prvo nije bilo ničega. Onda, iznenada, sam ga vidjela kako leži.
Leži? Možda je bolestan? - Ne. Lice mu je radosno.
Što je onda bilo, Sonja?
Ne prepoznajem. Vidjela sam nešto plavo i crveno.
Kad će se vratiti natrag? Kad ću ga opet vidjeti?
Mnogo se bojim i za njega, i za sebe, za sve ostalo...
Knez Andrej želi skratiti godinu za tri mjeseca.
Napiši mu pismo i reci mu da pričeka dok ne umrem. Neću ja još dugo.
Samo naprijed, ženi se, dragi sine. Kako fini savez!
Pametni ljudi, a? I bogati, a?
A kakvu će maćehu dovesti jadnom Nikoluški!
Nek se ženi sutra ako hoće! I ja ću se oženiti našom dadiljom.
Ni on ne može biti bez maćehe!
Ali, ja neću trpjeti još žena u svojoj kući!
Hoćete i vi živjeti s njim? Sretan put, i zbogom. Zbogom.
Stavite grofove stvari ovamo. Stvari mlade dame, s lijeve strane.
Malo si se ugojila i proljepšala. Brrr! Kako si hladna!
Marija Dmitrijevna, moja grofica se razboljela. Naša kuća se ne grije.
Iskoristio sam što ste nas pozvali i, evo nas.
Niste dugo čekali. Drago mi je što ste došli.
Stari Bolkonski je u Moskvi. Njegovog sina očekujemo svaki dan.
Trebali biste se upoznati s njim.
Njegova visost, ne može vas primiti,
ali njena visost, kneginja, vas je pozvala da uđete.
Vidite, draga moja kneginjo, doveo sam vam svoju malu ptičicu.
Jako mi je drago što vas mogu upoznati.
Odavno sam na to čekala, grofe. Jako mi je drago.
Jako mi je žao što čujem da knez nije dobro.
Ako dopustite, kneginjo,
ostavio bih vam svoju Natašu na četvrt sata.
Volio bih skoknuti do Ane Semjonovne.
Onda ću se vratiti po nju.
Molim vas, slobodno ostanite koliko želite kod svoje prijateljice.
Draga moja Natalija, oduševljena sam...
što vidim da je moj brat, konačno, pronašao svoju sreću.
Mislim, kneginjo, da nije prava prilika za razgovor o tome.
Ah, gospođice!
Grofica Rostova, ako se ne varam?
Molim vas, oprostite.
Bog mi je svjedok, nisam znao da ste nam učinili čast svojom posjetom.
Došao sam ovako obučen tražeći svoju kćer.
Molim vas, oprostite. Bog mi pomogao, nisam znao.
Preklinjem vas da mi oprostite.
Na kraju krajeva, što mene briga za njegovog oca i sestru?
Njega volim i samo njega.
Ne, bolje je da ne mislim na njega. Bolje je da ga, za sad, zaboravim.
Pogledaj samo kakav šešir ima Ana Mihajlovna.
To su Karaginovi s Julijom i Borisom. Svatko može vidjeti da su zaručeni.
Durbetskoj je danas prosio. Tako sam čuo danas.
Koliko dugo ste u gradu, grofice?
Imam neka posla ovdje, pa sam poveo i svoje djevojčice sa sobom.
Kažu da je gluma Semjonove, vrhunska.
Eno ga, Kuragin!
Ne mogu svratiti do vas. Je li to znači da vas više nikad neću vidjeti?
Kako sam ludo zaljubljen u vas!
Nikad više da vas ne vidim?
Natalija!
Samo jednu riječ! Za ljubav božju!
Jednu riječ.
Gospođice, jedan gospodine me je zamolio da vam dam ovo.
Od prošle večeri, moja sudbina je zapečaćena:
da me volite ili da umrem. Ja nemam drugi izbor.
Zaboravi sve ovo. Ima još vremena.
Prestani govoriti gluposti.
Kad bi ti samo znao što meni ovo znači.
Ozbiljan sam. To što planiraš nije šala.
Prestani me zadirkivati. Idi do vraga!
Pomogao sam ti da isplaniraš sve, ali ti moram reći istinu.
Ova veza je opasna, i kad razmisliš o njoj, glupa.
Dobro, odvest ćeš djevojku, ali oni neće dopustiti da to tek tako prođe.
Otkrit će da si oženjen a onda ćeš na sud.
Gluposti! Pa, zar ti nisam sve već objasnio?
Ako je ovaj brak nevažeći neću morati ni za što odgovarati.
A ako je važeći, u inozemstvu za to nitko ništa neće znati.
Znači, ne želiš više ništa čuti o tome?
Otići ćeš na vješala. - A ti idi do vraga.
Ne razumiješ kroz što ja prolazim. Samo osjeti kako kuca.
Kako samo lijepo stopalo ima! A tek taj pogled! Prava boginja!
Što ćeš kad ostaneš bez novca? - Što onda?
Otkud ja znam što onda? Ne govori gluposti.
Sonja, ne mogu više kriti od tebe.
Mi se volimo. Pisao mi je, Sonja...
A Bolkonski?
Ne možeš ni zamisliti koliko sam sretna.
Hoćeš reći da raskidaš s knezom Andrejom?
Ništa ti ne razumiješ. Prestani s besmislicama i slušaj me.
Ne mogu ti dopustiti da to učiniš. Ispričat ću.
Kažeš li bilo kome, onda si mi neprijatelj. Želiš mi upropastiti život.
Ne možeš se miješati u veze. Ja sam ti se povjerila.
Zašto se on ne pojavi i ne zatraži tvoju ruku?
Na kraju, knez Andrej ti je dao svu slobodu.
Ne smiješ sumnjati u njega, Sonja. Razumiješ li?
Što ako njegove namjere nisu časne? - Ne mogu živjeti bez njega.
Ne razumijem te. Misli malo na svog oca, na Nikolaja.
Ne treba mi nitko. Ne volim nikoga osim njega!
Neću se svađati. Idi, molim te. Zar ne vidiš da patim?
Pa, momci, prijatelji moje mladosti, dobro smo terevenčili zajedno.
Kad ćemo se opet naći? Ja idem preko granice. Zbogom!
Krećemo! - Gdje je kaput od samura?
Ignjatka! Idi gore i raspitaj se za kaput od samurovine.
Izaći će skoro preplašena na smrt, u onome u čemu se zatekla.
Ako ne reagiraš brzo, bit će joj hladno i poželjet će se vratiti natrag.
Onda je ti umotaj u kaput i odnesi sve do saonica.
Idiote! Rekao sam od samurovine, zar ne?
Hajde, uzmi to. Meni ne treba.
Pokazat ću ti. Ovako. Vidiš?
Điha!
Odmah će izaći.
Ideš kod svoje ljubavnice? - Kakve ljubavnice?
Imam zapovijed da te privedem.
Kuragine. Izdani smo.
Marija Dimitrijevna, pustite me da je vidim, ako Boga znate.
Bestidnica! Jadna mala ništarija.
Divno! Nalazi se s ljubavnicima pod mojim krovom!
Dosta je tih krokodilskih suza! Slušaj me kad ti govorim.
Osramotila si se, kao najobičnija uličarka.
Ni sama ne znam što bih učinila da mi nije žao tvoga oca.
Sreća što je taj nitkov pobjegao ali naći će ga već.
Hoćeš li slušati što ti govorim?
Ostavite me na miru. Baš me briga. Umrijet ću.
Nataša!
Ovo radim za tvoje dobro. Samo lezi s mirom, neću te ni pipnuti.
Što da kažem tvom ocu kad se sutra bude vratio?
Što ako on i tvoj zaručnik otkriju sve? - Ja nemam zaručnika. Raskinula sam zaruke.
To više nije ni važno. On će otkriti, Misliš li da će šutjeti?
Možda će čak i tog nitkova izazvati na dvoboj. Što onda?
Ostavite me na miru? Zašto se vi miješate?
Tko vas je išta pitao?
A što si ti očekivala? Recimo da te je oteo?
Misliš da bi se tek tako izvukla? On je najobičnija hulja, eto što je on!
On je bolji od bilo koga od vas! Zašto ste se morali miješati?
Oh, Bože, milostivi, zašto? Sonja, zašto?
Izađite van! Svi me mrze. Preziru.
Gori ste od podlaca! Vi ste hulja!
Zašto sama sebe lišavam zadovoljstva da vam razbijem glavu?
Jeste li joj obećali da ćete se vjenčati? - Ja... nisam mislio.
Nisam mogao ništa tako obećati jer već jesam oženjen.
Imate li neka njena pisma?
Neću vam ništa, ne bojte se.
Pisma su kod mene. Sad ćete morati napustiti Moskvu prije jutra.
I još jedna stvar. Nikad nećete reći nikome što se dogodilo.
Znam da vam to ne mogu zabraniti,
ali ako je u vama ostala mrva ljudske savjesti...
Ako se morate razonoditi idite kod žena kao što je moja.
One znaju što vi želite tako da ni vi ne radite ništa protuzakonito.
One su već, isto kao i vi, naoružane istim iskustvom nevjere.
Ali, varati, djevojku kojoj ste obećali brak...
obmanuti je, oteti je...
Zar vam nitko nikad nije rekao da je to kukavički i podlo...
kao i ubiti starca ili dijete?
Niti sam to znao, niti želim znati.
Ali, vi ste upotrijebili neke riječi kao što je 'kukavički' i slično,
koje vam ne mogu oprostiti kao častan čovjek.
Iako ovdje nema svjedoka, ja ću vas...
Želite zadovoljenje?
Mogli biste bar da povučete svoje uvrede,
ako želite da se pokorim vašim željama.
Povlačim svoje riječi i molim vas da mi oprostite.
A ako vam je potreban novac za vaš put...
Kakva ste vi to vrsta! Zao, gadan, bez srca!
Pisma i njen portret, Hoćete li ih vratiti grofici?
Vrlo je bolesna.
Znači, još je ovdje? A knez Kuragin?
Otišao je odavno. Ona za malo što nije umrla.
Jako mi je žao što čujem da je bolesna.
Koliko čujem, gospodin Kuragin, je nije počastio prosidbom?
Nije se mogao ženiti jer je već oženjen.
A gdje je sad vaš zet, ako smijem pitati?
Otišao je za St. Petersburg... U stvari, ja nemam pojma gdje je on.
Možete reći grofici Rostovoj, da je uvijek bila i da je i dalje slobodna,
i da joj želim svaku sreću.
Sjećate se diskusije koju smo imali u St. Petersburgu?
Da, rekao sam vam da čovjek treba oprostiti posrnuloj ženi.
Ali, nikad nisam rekao da bih ja mogao. Ne mogu oprostiti.
Ali kako se ovo može usporediti?
Da još jednom zatražim njenu ruku, da budem velikodušan?
Ja ne namjeravam otići istim putem kao taj gospodin.
Ako mi želite biti prijatelj, nemojte mi spominjati tu...
sve ovo.
Pa, doviđenja.
Pjotre Kiriloviču, knez Bolkonski je vaš prijatelj.
Jednom mi je rekao da od vas mogu uvijek zatražiti pomoć.
Sad kad je knez ovdje...
Biste li mu mogli kazati...
da ga molim za oprost?
Da, reći ću mu, ali... - Ja znam da je sve gotovo.
Muči me pomisao da sam ga jako povrijedila.
Možete li mu reći da ga preklinjem da mi sve oprosti?
Da, reći ću mu. Učinit ću kako ste me zamolili.
Samo bih ja volio znati jednu stvar...
Volio bih znati jeste li voljeli...
Jeste li voljeli tog zlog čovjeka?
Ne mete ga zvati zlim. Više ne znam ni sama.
Onda ga više nećemo spominjati, draga moja.
Ja ću mu sve reći, ali vi morate o meni misliti kao o prijatelju.
Ako vam ikad zatreba pomoć, ako vam treba netko da mu se povjerite,
ne sad, nego kad budete sve mogli jasnije sagledati,
sjetite se da sam vam ja prijatelj.
Ako postoji bilo što što mogu učiniti bio bih sretan...
Molim vas, ne budite tako ljubazni. Ne zaslužujem!
Ne govorite to! Cijeli život je još pred vama.
Ne! Za mene je sve gotovo!
Sve je gotovo?
Da sam ja netko drugi,
netko tko dobro izgleda, tko je pametan i najbolji od svih,
i da sam slobodan,
sad bih bio pred vašim nogama moleći za vašu ruku i vašu ljubav.
Učinilo mu se da je sjajna zvijezda...
savršeni simbol za sve ono što je osjećao u svojoj sažaljivoj duši,
koja je bila prepuna cvjetovima novog života.
12-og lipnja, vojske Zapadne Europe su prešle rusku granicu,
i rat je počeo,
događaj sasvim suprotan ljudskom razumu...
i ljudskoj prirodi.
Preuzeto sa www.titlovi.com