IUDEA DECLARĂ RĂZBOI ÎMPOTRIVA GERMANIEI
În 1932, Bernard Lecache, președinte în Liga Evreilor Mondială, a spus:
"Germania este inamicul nostru numărul unu.
Este treaba noastră să declarăm război fără milă împotriva ei."
În Martie 1933, înainte ca Germanii să initieze vreo lege anti-evrei
și înainte ca orice ostilități împotriva evreilor să fi avut loc,
lideri evrei de peste tot în lume au eliberat oficial
o declarație de război împotriva Germaniei.
Un boicot ebraic mondial asupra bunurilor Germane a început.
20,000 de evrei au protestat la primăria din New York.
Adunări și boicoturi erau direcționate împotriva bunurilor Germane.
Samuel Untermeyer, vorbind în numele iudaismului internațional,
a declarat război asupra Germaniei cu un boicot economic.
Prima pagină a ziarului London Daily Express pe 24 Martie a purtat titlul:
"IUDEA DECLARĂ RĂZBOI ÎMPOTRIVA GERMANIEI".
Lideri evrei erau citați cum că chemau
la un război sfânt împotriva poporului German:
"Vănzătorul evreu va ieși din casă, bancherul, din piața de bursă,
negustorul, din afacere și cerșetorul din umila sa cotcioabă,
pentru a se alătura acestul război sfânt împotriva poporului lui Hitler..."
'The Express' a spus că Germania era acum confruntată
cu un boicot internațional peste comerțul, finanțele și industria sa.
În Londra, New York, Paris și Varșovia,
Afaceriști evrei erau uniți să meargă la cruciadă economică.
În August 1933, Samuel Untermeyer a vorbit despre o plănuită anihilare
și exterminare a evreilor ce este în decurs și despre un război
ce trebuie să fie luptat împotriva Germaniei pentru a opri asta.
Într-o difuzare isterică la radio, Untermeyer a chemat evreii
să distrugă Germania într-un război sacru
denunțând Germanii drept crude, bestii sălbatice și ingrați.
Untermeyer pretindea că Germanii anihilau evrei
prin a îi "închide în tabere de concentrare malefice,
înfometându-i și torturându-i, omorându-i și bătându-i fără cauză
și recurgănd la orice altă formă de tortură imaginabilă,
inumană peste a concepe,
pănă sinuciderea a devenit singurul lor mijloc de scăpare,
și totul doar pentru că ei sunt sau strămoșii lor imediați erau evrei..."
Asta era în 1933 și Untermeyer deja vorbea despre un holocaust.
Ei bine, trebuie să fi avut niște puteri mintale supranaturale.
Într-o difuzare radio pe WABC New York, 6 August, 1933, Untermeyer a declarat că:
"Fiecare din voi, evreu sau non-evreu,
ce nu este deja înrolat în acest război sfânt, ar trebui să o facă aici și acum.
Nu este îndeajuns să nu cumperi niciun bun făcut în Germania.
Trebuie să refuzați să faceți tranzacție cu orice negustor sau vânzător
ce vinde bunuri fabricate în Germania
sau care este patron peste nave sau transporturi Germane...
Vom submina regimul Hitler și vom aduce poporul German înapoi la rațiune
prin a le distruge comerțul de export asupra căruia propria lor existență se bazează.
Boicotul tuturor serviciilor și bunurilor Germane.
Trebuie acum să ne îmbarcăm cu părere de rău într-un boicot mondial
în care cerem acum și primim sprijin larg al bărbaților și femeilor
de orice convingeri și clase.
În toate erele, niciun război mai sfănt nu a fost luptat.
Pentru a-și face partea și datoria, această armată a civilizației,
trebuie să refuzi să cumperi și să folosești
orice bunuri făcute în Germania sau aduse cu nave Germane.
Noua Germanie ce liberă se rupea de supremația ebraică
era declarată a fi un inamic intereselor ebraice
și, deci, trebuia să fie strangulată economic din nou.
Este de asemenea important să notăm că asta era înainte
ca Hitler să decidă un boicot asupra bunurilor ebraice.
Multi evrei în Germania și Palestina s-au opus boicotului internațional
spunând că va promova violență anti-ebraică în Germania.
Acești evrei spijineau regimul Național Socialist,
dar supremațiștilor evrei nu le-a păsat deloc.
În ciuda eforturilor guvernului German pentru a alina tensiunile
și a preveni escalarea de insulte
și amenințări făcute de conducerea internațională ebraică, lucrurile au continuat.
Intensitatea campaniei ebraice împotriva Germaniei a fost
atât încât Hitler a spus că dacă nu se oprește campania,
va fi un boicot de o zi în Germania asupra magazinelor deținute de evrei.
În ciuda acesteia, campania de ură a continuat forțând Germania
să ia măsuri de apărare ce au creat o situație
în care evreii eu devenit din ce în ce mai marginalizați.
Într-o notă similară, ziarul ebraic Natasha Retsch a scris:
"Războiul împotriva Germaniei va fi luptat de toate comunitățile,
conferințele și congresele ebraice... de către fiecare evreu.
Prin urmare, războiul împortiva Germaniei va înviora ideologic
și va promova interesele noastre, ce necesită ca Germania să fie distrusă complet.
Pericolul pentru noi evrei constă în întregul popor German,
în Germania ca și întreg cât și individual.
Trebuie să fie făcută inofensivă pentru totdeauna.
În acest război, noi evreii trebuie să participăm,
și asta cu toată puterea și măreția ce o avem la dispoziție."
Conducerea ebraică mondială cu un pumn de fier asupra mediei și presei mondiale
acum pornea propagandă masivă împotriva Germaniei,
ce curând va escala în Al Doilea Război Mondial.
A fost în răspuns direct către acestea pentru care guvernul German
însfârșit a inițiat un boicot de o zi asupra afacerilor ebraice,
după ce evreii au declarat război asupra Germaniei.
Dr. Joseph Goebbels a anunțat că boicotul de o zi va fi ridicat
dacă protestele anti-Germane sunt supendate.
Dacă protestele nu se sfârșesc, Goebbels avertiza
că boicotul anti ebraic va fi restabilit.
Totuși, asta nu a ajutat.
Boicotul mondial al evreilor a continuat timp de luni.
Vladimir Jabotinsky, ce era un evreu comunist
și un fondator a organizației teroriste Irgun,
a scris în ediția Ianuarie 1934 din Natasha Retsch:
"Lupta împotriva Germaniei a fost purtată timp de luni
de către fiecare comunitate, conferința, congres și organizație de comerț ebraice,
de către fiecare evreu în lume. Nu există motiv a crede
că partea nostră în luptă va fi de o valoare generală.
Vom elibera un război material și spiritual
a întregii lumi împotriva Germaniei.
Ambiția Germaniei este să devină o națiune măreața din nou,
să recucerească teritoriile și coloniile sale pierdute.
Interesul nostru ebraic, pe de altă parte,
declară distrugerea completă a Germaniei.
Națiunea Germana este colectiv și individual un pericol nouă.
David A. Brown, Șef Național al Campaniei Ebraice Unite, 1934, a spus:
"Noi evreii vom aduce un război asupra Germaniei."
Chaim Weizmann, preșidente și în Agenția Ebraică Internațională
și în Organizația Sionistă Mondială
și mai târziu primul președinte al Israelului, a declarat în 1936:
"Nu este vreo exagerare să spunem că 6 milioane de evrei
sunt condamnați în închisoare în această parte de lume,
unde sunt nedoriți, și pentru care țările sunt divizate între cele
unde sunt nedoriți și cele unde nu sunt admiși.
Emil Ludwig Cohn în 1938 a spus:
"Hitler nu vrea război, dar va fi forțat în asta și, de fapt, curând.
Anglia are ultimul cuvânt, ca și în 1914..."
Henry Morgenthau, ministrul Trezoreriei Americane, în Hearst Press, Septembrie 1933, a zis:
"Război în Europa în 1934 este inevitabil."
În 1938, declarația ebraică de război împotriva Germaniei a fost repetată.
Popotul American a fost presat de presa deținută de evrei să
boicoteze toate bunurile și afacerile Germane.
La Conferința Sionistă Mondială din 1936, Chaim Weizmann a spus:
"Poate doar 2 milioane voi supraviețui în holocaustul ce vine,
dar vor fi gata de viață în Palestina."
Atenție că asta era în 1936.
O scrisoare publicată de către Știrile Miami pe 12 Iulie, 1938,
intitulată "Ucide Germanii" declara că:
"Nimic decăt aproape completă exterminare a sălbaticilor Albi
va asigura pace pe Pământ și bună voință față de oameni."
Profesor ebraic Alexander Kulisher,
avocat și sionist cunoscut a spus în Octombrie 1937:
"Germania este inamicul iudaismului și trebuie să fie urmărită cu ură de moarte.
Scopul iudaismului de astăzi este o
campanie nemiloasă împotriva tuturor Germanilor
și distrugerea completă a națiunii.
Noi declarăm o blocadă completă a comerțului,
importarea de materiale crude oprită,
și răzbunare față de fiecare German, femeie și copil."
Răspunsul Germaniei a fost o măsură defensivă, nu ofensivă.
Întâmplări importante,
fapte importante,
ce clarifică lucruri ce nu le-am primit în școală.
Nu am primit în planul de învățământ.
Nu le predau nici în învățământ superior.
Am dat lecturi în față la profesori de istorie.
De ce a urâț Hitler evreii?
Ce a vrut de la ei
Cu ce l-au deranjat?
Dar este totul scris aici în "Mein Kampf".
Această carte a fost publicată numai recent.
A fost aprobată să fie tradusă în ebraică.
A fost interzisă în toți acești ani...
Dar este o traducere mai veche ce a fost făcută de "Yad Vashem"
lor le era permis...
Hitler pretinde în cartea sa
că evreii sunt comuniști.
Că au cauzat Revoluția Rusă.
Au ucis acolo 30 de milioane de Ruși.
Pe toți cei inteligenți într-un mod crud și oribil
și că acesta este planul lor pentru întreaga lume.
Următoarea țară în linie este Germania.
Au fondat partidele socialiste și comuniste în Germania, și este adevărat.
"Dacă nu îi înfrângem acum, ne for elimina,
și vor măcelari înca alți 20 de milioane, toți oamenii inteligenți."
Și așa au mers din țară în țară.
Ca, în definitiv, singurii inteligenți rămași
să fie evrei.
Și are dreptate.
Revoluția Rusă a fost făcută de evrei.
Armata Rusă a fost construită de Trotsky.
El a creat divizia ebraică a partidului comunist.
În prima poză a guvernului Rus,
din 13 membrii,
6 erau evrei.
Cine a fondat KGB?
Evrei.
Deci totul este clar scris.
Nu îi ura pe evrei deoarece aveau perciuni lungi.
Nu îi ura pentru că sărbătoreau Mitzvot,
Ci deoarece sunt comuniști.
și el o scrie clar:
"Evreii au distrus religia și credința."
"Răspândesc în Germania erezia despre Dumnezeu."
El scrie asta chiar aici.
Acum înțelegeți de ce nu învață asta în școli?
Deoarece cine scrie programa școlară?
Aceași de aripă stângă.
Au distrus toate valorile.
Au otrăvit literatura și teatrul.
Din 9 ziare mari Germane, 7 erau deținute de evrei.
cu toate că nu am terminat înca să stabilesc ce cred despre asta...
De ce aceste evenimente - de ce acest conflict, evrei și Germani,
a devenit așa puternic, și de ce această ură de evrei, de ce a trebuit să se întâmple?
Este încă complet neclar mie.
Dar poate voi reuși într-o zi.
-Ura evreilor pentru Germani? -Da.
Nu am citit niciodata, de la vreun alt popor,
așa expresii pline de ură despre alte popoare precum cele ale evreilor.
- De ce... - Mai mult decât ura Germanilor față de evrei?
Asta este mult mai târziu, ura Germanilor. Evreii au fost mult mai înainte.
Și este... tot ce trebuie să faci este să citești Talmudul.
Am toate 12 volume acolo în cea mai recentă
și mai autorizată ediție tradusă, 2002,
deoarece doream să verificăm pretinderile des circulate din Talmud.
Sunt acurate? (În special comparate cu o ediție autorizată.)
Și nu am putut citi mai mult de 3 pagini, m-a făcut să ma simt bolnavă.
Atât de revoltător este, tot ce este în ea despre sexualitate și tot așa,
și că poți să o faci cu un copil de 3 ani, și...
Ști tu, este totul atât de străin nouă.
Nici nu vreau să mă gândesc la asta.
Din 1923 până în 1933, naționaliști Germani
erau deseori țintiți de către teroriști și comuniști evrei.
200 de Național Socialiști și 216 oficiali de poliție
au fost uciși în principal de comuniști evrei.
20,000 de Național Socialiști și 1976 de ofițeri de poliție au fost răniți.
Herbert Norkus, un școlar și membru al Tineretului Hitler,
a fost înjunghiat brutal în 6 locuri.
Horst Wessel, un tânăr student German, a fost împușcat.
Liderul Național Socialist Elvețian, Wilhelm Gustloff,
a fost ucis brutal de către evreul David Frankfurter în 1936.
Germanii erau revoltați datorită uciderilor.
Actele de teroare împotriva poporului German
au continuat mulți ani fără sfârșit.
27 Februarie, 1933, 4 săptămâni după desemnarea lui Hitler ca și Cancelar,
teroriști comuniști au dat foc la Reichstag.
Poliția locală a prins un Olandez comunist numit Marnius van der Lubbe,
omul ce a dat foc la Reichstag.
Focul s-a vrut a fi pornirea unui război civil instigat de roșii
înainte ca Hitler și NSDAP să poată să se stabilească.
Hindenburg și Hitler au acționat rapid, au emis decrete de urgență
și liderii comuniști au fost arestați
și trimiși către ce mai târziu avea să fie numită tabără de concentrare.
Majoritatea comuniștilor erau evrei. De asta media portretizează drept
presecuția sistematica împotriva evreilor.
Noaptea Cuțitelor Lungi, de asemenea cunoscută drept Operațiunea Hummingbird,
a avut loc în Germania Național Socialistă între 30 Iunie și Iulie 2, 1934.
Cel puțin 85 de indivizi au fost executați
și mai mult de o mie arestați de Național Socialiști.
Motivul pentru asta a fost, ca și lider, Ernst Rohm și alții
plănuiau o lovitură de stat împotriva Germaniei.
Acțiunile lui Hitler au fost să prevină
altă revoluție comunistă din a avea loc în Germania.
Curățarea a împuternicit și consolidat
spijinul liderilor armatei pentru Hitler.
Pe 9 Noiembrie 1938,
un evreu Polonez numit Hershel Grynszpan a ajuns la ambasada Germană
cerând să vorbească cu un membru din echipa diplomată.
Când Ernst vom Rath, un diplomat German de 29 de ani, poziționat în Paris,
a venit să întânlească oaspetele, Grynszpan a scos pistolul
și l-a ucis în sânge rece.
Aceasta a fost picătura ce a umplut paharul.
Germanilor le-a ajuns cu boicoturile, calomniile,
promovările de război și uciderile ebraice direcționate spre ei.
Știrile uciderii au stârnit revolte, arderi și vandalism
direcționate la magazine și afaceri ebraice și comuniste.
Revoltele nu au fost stabilite de către vreun membru oficial NSDAP
și a fost un furios Goebbels ce a ordonat ca violența să se oprească instant,
și s-a oprit după prima noapte.
Goebbels în acea perioadă negocia terminarea
boicotului ebraic internațional
și se temea că violența va împiedica negocierile.
Devreme dimineața următoare,
Goebbels a anunțat printr-o difuzare radio că orice acțiune împotriva evreilor
era strict interzisă și rezulta în pedepse aspre
în cazul nesupuneri acestui ordin.
Era nemulțumit că trebuie să explice această întâmplare teribilă
poporului German și lumii
și că pur și simplu nu știa ce explicație credibilă să ofere.
Hitler de asemenea a fost furios când a auzit
si a ordonat un mesaj telex să fie trimis ce spune:
"Prin ordin direct de la cea mai înaltă autoritate,
arderi împotriva proprietății sau afacerilor ebraice
nu sunt permise sub nicio formă sau circumstanțe."
Câțiva oameni au fost de asemenea arestați pentru violență împotriva evreilor.
Noapte violenței numită de către evrei Kristallnacht,
noaptea sticlei sparte, este deseori menționată în media Vestică
și în cărțile școlilor noastre drept revolte spontane, nebune anti-semite.
Dar terorile repetate, războiul psihologic, agitare, boicoturi
și ucideri, ce au provocat resentimentul German,
nu sunt vreodată menționate în cărțile noastre de istorie.
După declarația ebraică de război asupra Germaniei, în 1933,
oficiali Germani au compromis și au făcut o afacere în secret
cu centrul Palestinei al Organizației Sioniste Mondială,
ce le-ar permite evreilor Germani și bunurilor lor să meargă în Palestina.
Afacerea s-a numit Agrementul Transfer sau Agrementul Haavara.
Acest pact a permis mii de evrei
să migreze către Palestina cu averea lor intactă.
Imigrarea a fost o chestiune regulată și efectuată legal
și nu vreo fugă sălbatică.
A fost o încercare de a rezolva pașnic conflictele dintre
evrei și Germani, ca ambii să poată trai în pace din nou.
Fiecare evreu destinat către Palestina
a depozitat bani într-un cont special în Germania.
Banii erau apoi folosiți pentru a cumpăra unelte Germane de agricultura,
materiale de construcție, pompe și fertilizanți, etc,
ce erau exportate către Palestina și vândute acolo
de către compania deținută de evrei, Haavara, în Tel Aviv.
Banii de la vânzare apoi erau dați imigranților evrei
la venirea lor în Palestina
într-o cantitate corespunzătoare cu depozitul lor în Germania.
Agrementul deci, a servit scopul sionist de a aduce poporul evreu
și proprietatea lor în Palestina, în timp ce de asemenea servea scopul German
de a reduce influența ebraică în Germania.
Prin urmare, Hitler a sprijinit imigrarea ebraică spre Palestina
în țările estice din 1933 până în 1941,
când războiul a prevenit continuarea colaborării.
Când a pornit Al Doilea Război Mondial, economia Isrelului
avea bunuri în valoare de 500 de miliarde de dolari
trimise din Germania prin Agrementul Haavara.
Între timp în America, între anii 1929 și 1939,
2 milioane de Mexicani au fost deportați către Mexico,
ca și întâi autorizat de Președintele Herbert Hoover.
Din aceștia, 1.2 milioane erau defapt născuți cetățeni Americani.
Soluția Finală a lui Hitler la Problema Ebraică era
să creeze o țară pentru evrei pe insula frumoasă Madagascar,
imediat de coasta Africii de Sud și să restabilească 1 milion de evrei pe an
sub protecție și supraveghere Germană.
Ideea de țară ebraică în Madagascar
fusese defapt circulată peste tot în Europa înca din anii 1880.
Național Socialiștii au lucrat la un plan în detaliu
pentru evacuarea evreilor către Madagascar
și stabilirea lor acolo.
Maior-General SS Heydrich a înaintat acest plan
direct cățre ministrul de externe al Imperiului în August 1940.
Planul Madagascar a fost, din păcate, eliminat
cănd Britanicii au invadat insula în 1942,
luand control de la Franța Vichy după Lupta din Madagascar.
Un Madagascar al evreilor ar fi fost o soluție câștigătoare pentru evrei și Europeni
și ar fi scutit bieții Palestinieni și alte națiuni Arabe
de toate ororile și războaiele ce le vor îndura
după fondarea lui Israel în 1948.
Timp de secole, Europeni și evrei au avut probleme trăind împreună.
Evreii au fost expulzați din peste 100 de națiuni înainte.
Această expulsie nu era ceva nou.
În fiecare națiune unde evreiilor li s-a dat drepturi și privilegii complete,
ei au exploatat și au corupt moral națiunea gazdă,
au spurcat non-evreii și au creat resentiment împotriva lor înșiși.
Supremațiștii evrei au pus desigur
vina întodeauna pe "anti-semitism".
Național Socialiștii vroiau ca evreii să plece din Germania
iar sioniștii vroiau ca evreii să vină în Palestina
pentru a ajuta la creația statului sionist.
Național Socialiștii au ținut o conferință în Wannsee,
una din suburbiile Berlinului, pe 20 Ianuarie 1942,
unde s-a decis asupra Soluții Finale a Problemei Ebraice.
Documentul original de la întrunire este defapt disponibil pe internet
și nicăieri nu menționează ceva despre ucidere a evreilor.
Întrunirea nu a discutat nici camere de gazare, împușcări,
nici vreo altă metodă de exterminare.
Nciodată nu a fost vreun plan de Soluție Finală. VOCEA LUI DAVID COLE
Asta este una din falsitățile ce criculă în jur. Revizionist de Holocaust Ebraic
Doar pentru că Național Socialiștii au folosit termenul Soluție Finală,
și în anii înainte de război și la începutul războiului,
asta nu înseamnă că au făcut defapt un plan.
Până și stenograma întrunirii, detaliile ce au fost
scrise la conferința Wannsee, declară clar
că evreii vor fi eliberați la un moment,
așa că nu a fost vorbă de vreun plan pentru Soluție Finală.
Nu a fost decât vorba de
"Păi, acum că Frontul Estic este cam stătut,
trebuie să ne dăm seama ce să facem cu acești
milioane de evrei ce îi avem acum în custodia noastră."
Aceea a fost problema ce Naziștii au simțit că trebuie să rezolve,
dar nu prin a crea un plan gigantic.
Scopul conferinței Wannsee a fost să discute planul
cum evreii Europei vor fi deportați către est.
Unii evrei ar fi rămas în Germania
să lucreze la construcție de drumuri și mai multe.
Ei au decis de asemenea că evrei ce au participat în Primul Război Mondial,
toți fiind peste 65 de ani și toți ce au lucrat în industrii,
vor rămâne în Germania.
Asta a fost confirmat de asemenea de Yehuda Bauer,
profesor al Studiilor Holocaust în Institutul Avraham Harmon al
Iudaism Contemporan în Universitatea Ebraică a Ierusalimului.
Tabere de trecere au fost create în Polonia
pentru a ajuta cu imigrarea evreilor.
Termenul "Endlosung der Judenfrage", Soluție Finală la Întrebarea Ebraică
era o frază folosită de Național Socialiști
în legătura cu "Auswanderung" imigrarea,
și "Evakuierung", evacuarea evreilor în Europa ocupată,
către Est, Palestina și Madagascar.
Primii să folosească termenul, totuși, au fost defapt sioniștii.
Soluția Finală a Întrebarii Ebraice este, defapt
un citat direct din Manifestul Sionist 1897.
Fraza infamă era folosită de lideri sioniști
cu mult înainte ca NSDAP să existe măcar.
În 1897, Asociația Ebraică Națională - Cologne
a publicat programul său (numit "Teze"):
"Experiența ne-a arătat că emanciparea civică a eșuat
în a stabili un viitor social și cultural pentru poporul ebraic.
Soluția Finală a Întrebării Ebraice stă deci
în stabilirea unui stat ebraic."
În 1897, Rothschild au fondat Congresul Sionist
și au aranjat prima sa întrunire în München.
Asta a fost rearanjată în Basel, Elveția.
Această adunare a fost condusă de către "Tatăl Sionismului" Theodor Herzl.
Și în 1899, el a propus "Soluția Finală a Întrebării Ebraice"
și a propus lichidarea a averii ebraice:
"Este esențial ca suferința evreilor să devină mai rea...
asta ne va ajuta în realizarea planurilor noastre.
Am o idee excelentă...
Îi voi provoca pe anti-semiți să lichideze averea ebraică...
Anti-semiții ne vor ajuta pe noi practic în a împuternicii
persecuția și opresiunea evreilor.
Anti-semiții vor fi cei ai buni prieteni ai noștrii."
Herzl de asemenea a folosit termenul "Soluția Finală la Întrebarea Ebraică"
într-o scrisoare către Țarul Rus în 1899.
"...eu îmi iau dreptul sa înaintez planul sionist
pentru Soluția Finală la Întrebarea Ebraică."
Sionistul Nahum Sokolov a scris în cartea sa în 1919, Istoria Sionismului, că:
"Progresul civilizației moderne a ajuns să fie văzut ca un fel de
Mesia modern pentru Soluția Finală la Problema Ebraică."
Richard James Horatio Gottheil era fiul unui rabin
și președinte a Federației Americane a Sioniștilor. El a spus:
"Asimilarea evreilor nu poate fi Soluția Finală a Întrebării Ebraice."
Cartea Anului Ebraic 5676 declară că evreii Britanici
au adoptat o poliță pentru Soluția Finală a Întrebării Ebraice".
Chiar și în 1940, articolul unei revistei ebraice, îl cita pe Trotsky,
menționând Soluția Finală a Întrebării Ebraice".
Avocat Israelit, diplomat și sionist, Aryeh Leon Kubovy, a spus:
Nu există niciun document semnat de Hitler, nici de Himmler sau Heydrich
ce vorbește de exterminarea evreilor...
Cuvântul "exterminare" nu apare în scrisoarea de la Goring către Heydrich
în legătură cu Soluția Finală a Întrebării Ebraice."
EFORTUL LUI HITLER PENTRU PACE
Scopul principal al lui Hitler era să rezolve problemele Tratatului Versalia
și să ia înapoi teritoriile furate ce aparțin Germanilor
pentru a uni toți Germanii într-un singur Al Treilea Imperiu.
Devreme în 1923, Hitler a spus în discursul său:
"Cât acest tratat încă rămâne,
nu poate să existe o reînviere a poporului German.
Nicio reformă socială de orice fel nu este posibilă.
Tratatul a fost făcut pentru a duce 20 de milioane de Germani la moarte
și să ruineze națiunea Germană."
Ce istoricii politic corect eșuează sa menționeze
sau ascund intenționat este faptul că Hitler defapt a făcut repetate
încercări, documentate, într-un efort de a preveni Al Doilea Război Mondial.
Totuși, fiecare din aceste oferte de pace au fost respinse
de către cei ce ar profita dintr-un război cu Germania.
Pe 17 Mai 1933,
Hitler a dat un discurs declarând că Germania era dornică să dezarmeze
dacă țările vecine vor reciproca.
Propunerea a fost respinsă.
În schimb, celelalte țări a continuat să umple arsenalurile lor cu armament,
ridicând grămezi de explozibil și crescând numerele truperlor lor.
Liga Națiunilor, instrumentul globalist al puterii victorioase,
a forțat Germania într-o perioadă de probare
înainte să fie posibil să discute dezarmarea altor națiuni.
Așa, pe 14 Octombrie 1933,
Hitler s-a detașat de globalista Liga Națiunilor
cu care era imposibil să ajungă la vreun acord.
Pe 18 Decembrie 1933, Hitler a înaintat o propunere în 6 puncte
pentru îmbunătățirea relațiilor internaționale.
Pe 26 Ianuarie 1934,
Hitler a completat un pact de non-agresiune cu Polonia.
Pericolele față de Imperiu erau acum așa mari încât
Hitler a reintrodus recrutarea pe 16 Martie 1935.
Pe 1 Martie 1935 Hitler a asigurat Franța cu orice ocazie posibilă
de dorința sa de a trai în pace cu ei.
Pe 21 Mai 1935, Hitler a făcut o altă încercare
în a evita posibilitatea crescândă de război.
Pe 18 Iunie 1935,
Hitler a negociat un agrement naval cu Marea Britanie.
Pe 31 Martie 1936,
Hitler a formulat un plan amănunțit pentru pace.
Acest plan de pace ar fi putut fi un adevărat punct de întoarcere
pentru prosperitatea tuturor națiunilor în Europa.
"Apelez la rațiune în afaceri internaționale.
Vreau să arăt că ideea de inamic etern este greșită.
Nu suntem inamici înnăscuți." -Adolf Hitler 1936
Vom forță acest război asupra lui Hitler, fie că îl vrea sau nu."
- Winston Churchill într-o difuzare în 1936
ANSCHLUSS
Anschluss a fost unificarea voluntară a Austriei în Imperiul German.
Tratatul Versalia a rupt imperiul Austro-Ungar
și a negat noii Austria să se unească cu Germania,
dar după ce au văzut marele succes al Germaniei lui Hitler,
dorința Austriecilor de a se uni cu frații și surorile lor
nu mai putea fi oprită.
Un copleșitor 99% din cetățenii Austrieci
au votat să se reunească cu frații lor Germani.
Fără un singur foc tras, în dimineața de 12 Martie 1938,
forțe Germane au traversat granița aproape de locul de naștere al lui Hitler, Braunau,
și erau întâmpinați ca și salvatori și eliberatori de Austriecii bucuroși.
Ca și gest fratern față de Austrieci
și un semn față de restul lumii a unei reuniuni pașnice,
Hitler a invitat trupe Austrieci să mărșăluiască în Germania de asemenea.
Nesurprinzător, media globalistă Vestică
a portretizat unificarea bucuroasă
drept "Germania invadează și cucerește Austria."
Austria era încă în depresie cănd Hitler a unificat ambele țări.
Cu ajutorul Germaniei, această problemă a fost întoarsă.
Ordine a fost restaurată și în 2 ani era angajare completă.
12 Martie 1938
AGREMENTUL MÜNCHEN
Poporul German al Cehoslovaciei
a împărțit aceași dorință să se reunească cu Germania.
Când Tratatul Versalia a rupt Austro-Ungaria în bucăți,
a combinat Cehi, Slovaci, Germani și Unguri
într-un stat artificial numit Cehoslovacia.
Praga și Bohemia au fost părți din Germania timp de secole.
Regium Praga reprezenta o amenințare gravă Germaniei.
Președintelui comunist al Cehoslovaciei, Benes,
i s-a ordonat de către stăpânii săi din Kremlin să deschidă granițele
armatelor comuniste la comandă
să pornească un război împotriva Germaniei.
Praga urma să fie scăndura Sovietică înspre Germania.
Regiunea Germană Sudetenland în sud de Germania,
avea 3.5 milioane de cetățeni. Precum și Austriecii,
Sudetenlanzii doreau să se unească cu Germania,
dar Președintele comunist al Ceholovaciei, Edward Benes,
nu o permitea.
Sudetenlanzii erau deja grav maltratați
de către statul comunist al Cehoslovaciei.
Pentru a sfârși asta, pe 15 Martie 1939,
trupe Germane au intrat în Cehoslovacia.
Mai târziu în aceași zi, Hitler era în Praga cu trupele sale.
Pentru a rezolva chestiunea pașnic,
Hitler a chemat o conferință de urgență în München
cu Italia, Franța și Anglia.
Toți au agreat că Sudetenland va fi unificat cu Germania
și că Slovacii vor avea propriul lor stat numit Republica Slovacă.
Germanii din Sudeten erau întorși la conducerea Germană,
așa cum și doreau să fie. Cu adevărat un câștig pentru toți.
Ca și la sosirea în Austria,
Hitler de asemenea a primit binevenirea unui erou în vizita în Sudetenland.
Chamberlain s-a întors din München într-un răspuns fericit,
fluturând un ziar ce el și Hitler l-au semnat, și declarând:
"Pentru a doua oară în istoria noastră,
un Prim Ministru Britanic s-a întors din Germania
aducând pace cu onoare. Eu cred că este pace pentru timpul nostru."
Decembrie 1938, Hitler a indicat Ministrului German de Externe
să facă un agrement cu Franța.
CORIDORUL POLONEZ
După Primul Război Mondial, Aliații au tăiat teritoriul German
și au dat parte din Prusia Vestică a Germaniei
către noua restabilită națiune Polonia.
Prusia de Est a fost lăsată total separată și izolată de Germania.
Tratatul Versalia a seperat orașul German Danzig de Germania
și l-a dat Poloniei împotriva dorinței cetățenilor orașului.
Savant politic, Stefan Wolff,
profesor la Universitatea din Birmingham, spune că:
"Acțiunile oficialilor de stat Polonezi după stabilirea coridorului
au urmat un curs de asimilare și opresiune."
Ca și rezultat, o cantitate mare de Germani etnici
au părăsit Polonia după Primul Război Mondial.
Statisticieni contemporani Germani spun că 592,000 de Germani au plecat până în 1921
iar alți învățați Polonezi spun că până la un milion de Germani au plecat.
Acel oraș liber Danzig era peste 90% German
și aparținuse încă din 1871 Germaniei.
Orașul cu o populație predominant vorbitoare de Germană,
împreună cu zona înconjurătoare Germană Prusia Estică,
Danzig era izolat de țara Germană principală de Tratatul Versalia,
cu fostul teritoriu German acum aparținând Poloniei,
trecea fix prin regiunea Prusă Pomeranian a Germaniei.
Contrar opinii populare, Hitler nu avea dispreț împotriva Polonezilor.
De fapt, a fost profund impresionat de victoria Poloneză
în războiul Polonez-Soviet, 1919 până în 1921.
Hitler a vrut același tip de alianță cu Polonia ca și cu Italia
și dacă putea s-ar fi aliat cu poporul Polonez
să apere Europa de comunism.
Mareșal Joseph Pilsudski era un lider al Poloniei
până la moartea sa în 1935. El era idolatrizat de Hitler.
În 1934, un pact de pace a fost semnat între Adolf Hitler și Pilsudski,
asigurând pace între cele 2 națiuni.
"A avut bun sens ca Polonia să participe
într-un perete defensiv împotriva bolșevismului", zise Hitler.
Fiecare divizie Poloneză însemna întărirea puterii militare
împotriva a nu doar un posibil, ci acum foarte evident,
măcel bolsevic împotriva Europei.
Toată propaganda anti-Poloneză era acum interzisă de Hitler.
Într-un discurs la Reichstag, pe 21 Mai 1935, Hitler a spus:
"Ne recunoaștem, cu înțelegerea și prietenia inimoasă
a adevăraților naționaliști, statul Polonez ca și casă
unui popor măreț și conștient național."
Conform acestui pact non-agresiv,
ambele țări au jurat să-și rezolve problemele prin negocieri,
nu conflict înarmat.
Din păcate, Pilsuski a murit pe 12 Mai 1935,
și negocierile de pace au căzut.
În Germania, steagurile erau acum ridicate la jumătate.
Hitler era cu adevărat trist de moartea lui Pilsudski
și i-a scris o scrisoare soției sale.
Moartea subită a liderului Polonez era o știre foarte rea pentru Germania.
Mareșalul popular a fost succedat de Mareșalul Edward Rydz-Smigly.
Moartea lui Pilsudski și ascensiunea lui Smigly
aveau să fie o regresiune pentru Germania.
Smigly nu era interesat de pace cu Germania
și în schimb a semnat pactul de apărare comună Polonez-Britanic,
ce promitea ajutor militar Britanic în cazul în
care Polonia ar fi atacată de către altă țară Europeană.
Ministrul Trezoreriei Americane, evreul Henry Morgenthau Jr.,
l-a telefonat pe evreul politician Francez, Leon Blum,
și a sugerat să înghețe conturile bancare Germane în Franța
în speranțele de a o împinge pe Franța în război cu Germania.
În Octombrie 1938, dictatorul Poloniei, Smigly, a cerut o porțiune din Silesia
și alte zone mici din Cehia.
Armata Poloneză a anexat zonele cu o populație de 227,399 de oameni
și tancuri Poloneze au intrat în teritoriul Ceh anexat.
Cehii erau prea lipsiți de putere pentru a opri anexarea forțată.
Pe 16 Martie 1939, presupusul neutru Roosevelt
a trimis un ultimatum Britaniei cerând ca de aici înainte
guvernul Britanic să se opună puternic Germaniei.
Hărți acum începuseră să circule arătând o nouă graniță vestică cu Polonia
exstinsă până aproape de Berlin.
Ziare Germane și politicieni precum Adolf Hitler
acum acuzau autoritățile Poloneze de organizarea și toleraea
uciderilor etnicilor Germani ce trăiau în Polonia.
Pe 25 Aprilie 1939,
diplomatul evreu, jurnalist și scriitor William Bullitt,
l-a chemat pe cronicarul ziarist American, Karl Henry von Wiegand,
șef corespondent European al serviciilor de știri internaționale
la Ambasada Americană în Paris, și i-a spus:
"Război în Europa a fost decis.
Polonia are asigurarea spijinului Britaniei și Franței,
și nu va ceda la nicio cerere din partea Germaniei.
America va fi în război curând după ce Britania și Franța intră."
Într-o conversație secretă în Parcul Hyde pe 28 Mai 1939,
Roosevelt a asigurat fostul președinte comunist al Cehoslovaciei,
Dr. Edward Banes, că America ar interveni activ
de partea Britaniei și Franței în anticipatul război European.
Contele Jerzy Potocki era Ambasadorul Polonez în America.
El a explicat în 1934 că:
"Mai presus de toate, propaganda aici este în întregime în mâini ebraice.
Când luăm în considerare ignoranța publică, propaganda lor e așa efectivă
încât poporul nu are nicio cunoștință reală despre starea lucrurilor în Europa.
Președintelui Roosevelt i-sa dat puterea
să creeze rezerve uriașe în armament pentru un război viitor,
către care evreii în mod voit se îndreaptă."
Într-un raport din Washington către Ministrul de Externe în Varșovia,
datat 9 Februarie 1939, el a scris:
"Presiunea evreilor asupra Președintelui Roosevelt și a Departamentului de Stat
devine mereu mai puternică...
evreii sunt acum lideri în a crea o psihoză de război
ce ar arunca întreaga lume în război și ar aduce catastrofă generală.
Această atitudine devine din ce în ce mai aparentă.
În definiția lor de state democrate,
evreii au creat de asemenea un haos real:
au îmbinat împreună ideile de democrație și comunism
și mai presus de toate au ridicat steagul urii arzătoare împotriva Nazismului.
Această ură a devenit o nebunie.
Este propagată peste tot și prin orice mijloc:
în teatre, în cinema și în presă.
Germanii sunt portretizați ca și o națiune ce trăiește sub aroganța lui Hitler,
ce vrea să cucerească întreaga lume
și să înnece întreaga omenire într-un ocean de sânge.
În conversațiile cu reprezentanți evrei ai presei,
am dat în mod repetat de păreri inexorabile
și convinse că războiul este inevitabil.
Acești evrei internaționali exploatează orice mijloc de propagandă
pentru a se opune oricărei tendințe de orice fel
în a consolida și a avea înțelegere între națiuni.
În acest mod, convingerea crește ușor dar sigur
în opinia publică aici cum că Germanii și statele satelit,
în forma Fascismului, sunt inamici ce trebuie
subjugați de către "lumea democratică."
Într-o scriere de jurnal în 6 Iulie 1939, el a spus:
"În Vest, sunt tot felul de elemente ce împing în mod deschis război:
evreii, super-capitaliștii, negustorii de armament.
Astăzi sunt toți gata pentru o afacere mare,
deoarece au găsit un loc ce poate fi pus în flăcări: Danzig;
și o națiune ce este gata să lupte: Polonia.
Ei vor să facă afaceri pe spatele nostru.
Ei sunt indiferenți față de distrugerea țării noastre.
Într-adevăr, din moment ce totul va trebui reconstruit mai apoi,
ei pot profita din asta de asemenea."
Ca și înainte, Germanii în Polonia erau o minoritate persecutată,
lipsită de orice drept, la fel ca și Germanii blocați în Cehoslovacia.
Între 1919 și 1939, Germania a fost în mod repetat
atacată de partisani Polonezi lucrând pentru interese comuniste sau ebraice.
Erau deja 80,000 de Germani etnici în tabere de refugiați
în Danzig și Imperiul German.
Dezertor Irlandez către Germania William Joyce a explicat:
"Bărbați și femei Germani erau vânați precum bestii sălbatice
prin străzile din Bromberg. Cănd erau prinși,
erau mutilați și sfâșiați în bucăți de către gloata Poloneza...
În fiecare zi măcelul creștea.
Mii de Germani au plecat din casele lor din Polonia
cu nimic mai mult decât hainele ce le purtau.
În nopțile dintre 25 August și 31 August inclusiv,
au avut loc, pe lângă nenumărate atacuri asupra a civili de sânge German,
44 de acte de violență înarmată perfect autentificate
împotriva a oficiali Germani și proprietate."
Erau 12,857 de morți identificați în zona Bromberg,
lăsând un larg număr de decedați neidentificați acolo
și mai mulți morți altundeva.
Și Hogan și Biroul de Crime de Război Wehrmacht sunt de acord cu aceste concluzii.
Aceste fapte istorice sunt de asemenea confirmate
de istoricul Est German Theodor Bierschenk în 1954,
și de jurnalistul Social Democrat Otto Heike în 1955,
în baza a documente Poloneze.
George Ohio a spus: "Eu am în Germania în anii 1980
când mulți oameni ce au trăit în timpul războiului erau încă în viață.
Am căutat pe oricine ce a trăit aproape de Polonia în 1939
și am fost îndeajuns de norocos să întânlesc câțiva oameni.
Unul era un oficial de vamă ce a zis că era așa grav la graniță
încâț erau înarmați și aveau și grenade în birouri, gata de atac.
Altul mi-a spus că animalele sale de fermă erau deseori furate de teroriști Polonezi.
Altul a spus despre nepoata sa fiind violată de un Polonez ce a trecut granița.
Aceste sunt doar câteva povești din multe zise mie de civili Germani
ce au fost martori la aceste invazii de graniță precum s-a întâmplat și în 1919 până în 1928.
Un lucru ce mulți oameni eșuează să vadă este că
Polonia în mod deschis a atacat Germania
chiar după Primul Război Mondial, ce a dus la multe lupte de graniță.
Odată ce Germania a început să preseze Polonia să rezolve o soluție pentru coridor,
atacurile au început din nou.
Iar un lucru ce este clar mie este că
Germania nu a inventat aceste atacuri."
Pentru a rezolva problemele, Hitler a făcut numeroase propuneri practice,
ce includeau demilitarizarea zonelor port importante,
referedum public, acceptarea Gdynia drept oraș port Polonez pe Marea Baltică,
pasaje ferate și drumuri de 1 km lățime sa unească Prusia de Est cu Germania
sau să unească Polonia cu Marea Baltică.
Pactul anti-comintern de asemenea ar fi semnat
să protejeze Polonia de subversiune comunistă.
Fiecare propunere Germană a fost ignorată.
Larg displăcutul Ministru Polonez de Externe Józef Beck
a refuzat fiecare propunere Germană.
După asta, propaganda Germană se întorcea împotriva Poloniei.
Și Britania și Franța în mod deschis s-au dus O NOUĂ ALIANȚĂ SFÂNTĂ
către regimul genocidal bolșevic al lui Stalin A NEW HOLY ALLIANCE
cu speranțe de a restaura o nouă versiune de Alianța Triplă Antantă
ce a creat Războiul Mondial pe 2 fronturi împotriva Germaniei.
Rydz-Smigly, noul dictator al Poloniei,
a fost selectat de către globaliști să înceapă o luptă cu Germania,
pentru ca Britania și Franța apoi să atace Germania din vest
în apărarea Poloniei, și în final Uniunea Sovietică
să se alăture luptei împotriva Germaniei din est.
Acest plan strategic de agresiune înspre Germania
era discutat deschis de media principală.
Spre exemplu, devreme pe cât 1938, într-o carte intitulată "O Nouă Alianță Sfântă",
de către cunoscutul scriitor evreu Emil Ludwig, născut Emil Cohn.
În carte, el a chemat la renașterea a exact aceleiași
alianțe militare pe 2 fronturi ce a complotat 2 decenii
în trecut împotriva Germaniei.
Anglia, Franța, America, Rusia,
foarte influentul globalist Consiliu de Relații Externe bazat în New York,
în revista sa Afaceri Externe,
a avut o recenzie favorabilă pentru cartea lui Ludwig, în care posibilitatea
de a crea o alianță pe 2 fronturi era în mod deschis confirmată.
Emil Ludwig a spus:
"Chiar și dacă Hitler în ultimul moment ar vrea să evite război,
ce l-ar distruge, el, în ciuda dorințelor sale,
va fi forțat să facă război."
Hitler a văzut fix prin acest joc transparent
și prin urmare l-a contactat pe Stalin.
Pe 23 August 1939, Hitler a semnat Pactul de non-agresiune German-Soviet,
de asemenea cunoscut drept pactul Molotov-Ribbentrop.
Asta a fost făcută să încetinească Aliații Vestici dornici de război
prin a neutraliza noul lor Triplu Antant cu Sovieții.
Hitler nu a vrut un război pe 2 fronturi
și alianța temporară cu Stalin a fost făcută din speranță
că Britanicii nu vor îndrăzni să declare război.
Chiar și după ce pactul a fost semnat,
Hitler încă a încercat să evite vreun război prin a contacta Aliații pentru negocieri
ce ei refuzau să aibe de fiecare dată.
Hitler chiar a scris o scrisoare sinceră Președintelui Francez Daladier
chiar 2 zile după ce Ribbentrop și Molotov au terminat afacerea în Moscova.
Deja în Octombrie 1930,
ziarul influent Polonez Die Liga der Grossmacht
a purtat următoarea declarație:
"O luptă între Polonia și Germania este inevitabilă.
Trebuie să ne pregătim pe noi înșine sistematic.
...înfrângerea Germaniei trebuie produsă de trupe Poloneze
în centrul teritoriului pentru a lovi Germania în inimă.
Într-un război cu Germania, nu vor fi prizonieri,
și nu va fi nici loc de sentimente umane sau sentimente culturale.
Lumea va tremura înaintea Războiului German-Polonez.
Vom evoca în soldații noștrii o stare supraomenească de sacrificiu
și spirit de răzbunare și cruditate fără milă."
Ziarul Varșovia Depesza pe 20 August 1939,
purta următorul mesaj:
"Suntem gata să facem un contract cu diavolul
dacă ne ajută să luptăm împotriva lui Hitler. Ascultă:
împotriva Germaniei nu doar a lui Hitler.
Sângele German va fi vărsat într-un război viitor în așa râuri
cum nu au mai fost văzute de când a început lumea."
Maresal Polonez Rydz-Smigly a spus în ziarul Daily Mail 6 August 1939, că:
"Polonia vrea doar război cu Germania
și Germania nu va fi capabilă să îl evite chiar și dacă vrea asta."
Ambasadorul Polonez în Paris a spus pe 15 August, 1939:
"Va fi o armată Poloneză ce va invada Germania în prima zi de război."
Lord Beaverbrook era un magnat de vârf în ziarele din Marea Britanie.
Al său Daily Express era cel mai citit ziar din lume în acea vreme.
Într-o scrisoare privată în Martie 1938 el a scris:
"Sunt 20,000 de evrei Germani în Anglia - în profesii, cercetători.
Toți lucrează împotriva unei acomodări cu Germania.
Evreii au o poziție mare în presă aici...
Cel puțin eu sunt zguduit. Evreii ne-ar putea duce în război."
Hitler în final a declarat ambasarorului Domnul Neville Henderson
pe 25 August 1939:
"Provocările Poloniei au devenit intolerabile."
Oficiali Polonezi erau încurajați să atace Germania
de promisiunile ambasadorului Britanic Sir Howard William Kennard
și ambasadorului Francez Leon Noel.
Ei au promis că Britania și Franța
ar veni în ajutor Poloniei imediat dacă Germania va ataca.
Hitler a menționat peste 30 de violări de graniță doar în luna August
în discursul său la Reichstag pe 1 Septembrie 1939.
În ultima săptămână din August 1939,
Germanii erau extrem de terorizați în sate cu expresia
"măcelăriți-i".
Propagandă rasială în presa Poloneză deținută de evrei
a jucat un rol major în persecuția Germanilor etnici.
Atacurile au ajuns în vârf pe 3 Septembrie, în Bromberg,
în ceea ce este cunoscut drept Duminica Sângeroasă.
Armata Poloneză a dat sprijin complet civililor și partisanilor Polonezi,
vânând, măcelărind rămășițele de minoritate Germană încă rămase în Polonia.
În practica standard comunistă, populația Germană a fost vânată.
Casele au fost căutate și Germani etnici au fost bătuți și violați.
Erau deseori adunați împreună, alungați și masacrați
în zone izolate în numere variind între 39, 48, 52 până la 104 deodată.
Cel puțin 5,500 au fost măcelăriți precum porci.
Copii au fost bătuți în cuie de hambare,
femei au fost violate și omorâte prin tăiere cu topoare,
bărbații erau bătuți și tăiați de moarte.
328 de Germani au fost adunați în biserica Protestantă Bromberg
după care biserica a fost arsă. Toți 328 au ars pănă la moarte.
Masacrele din orașul Bromberg au fost ascunse din cărțile de istorie.
Astăzi, aceste masacre s-au dovedit a fi una din cele mai monstruoase
și brutale crime vreodată împotriva unei populații de civili.
Leon Degrelle a spus:
"Dintre toate crimele Războilui al Doilea Mondial,
un om nu aude niciodată de masacrele masive
ce au avut loc în Polonia exact înainte de război.
Mii de bărbați, femei și copii Germani au fost masacrați
în cel mai oribil mod de către gloatele stârnite de presă."
Hitler s-a decis să oprească măcelul și sa grăbit să-i salveze.
Germania însfârșit s-a revanșat pe 1 Septembrie 1939,
aceași zi în care Danzig a fost captruat de Germania.
Germania a invadat Polonia, reluând înapoi teritoriile
ce i-au fost luate de Tratatul Versalia.
Războiul cu Polonia a durat doar 29 de zile.
Atacul Fulger (Blitzkrieg) a luat Polonia prin surprindere.
Acte de violență împotriva Germanilor au continuat
și au ajuns la totalul de 58,000 de Germani uciși.
Masacrul în masă al Germanilor s-a oprit pe 18 Septembrie
când trupe Germane au ajuns la Łowicz
"Eu vorbesc în numele rațiunii.
Nu văd niciun motiv ce ar putea forța continuarea acestui război." - Adolf Hitler
Ziua în care bancherii și-au obținut războiul 3 Septembrie 1939
Vorbesc vouă din Camera de Cabinet la 10 Downing Street.
În această dimineață, Ambasadorul Britanic în Berlin a oferit Guvernului German
o notiță finală declarând că, dacă nu auzim de la ei până la 11 fix
că sunt pregătiți să-și scoată trupele de îndată din Polonia,
o stare de război ca exista între noi.
Trebuie să vă spun acum că nicio astfel de declarație nu a fost primită,
și ca o consecință această țară este la război cu Germania.
Germani eliberați l-au primit pe Hitler în Danzig drept erou.
După ce au blocat calea către orice discuție pașnică
timp de 7 ani înainte de război, Britania și Franța
au declarat război asupra Germaniei pe 3 Septembrie 1939.
Pe 5 Septembrie,
prima bomă a fost aruncată pe pământ German de câtre Forță Aeriană Roială (Britania).
Uniunea Sovietică apoi a invadat Polonia din est și a masacrat
zeci de mii de Polonezi inocenți, dar Aliații nu au zis nimic.
Aliații doar s-au folosit de Polonia ca și unealtă pentru a începe războiul.
Churchill chiar a dat Polonia
și o bucată din Est Europa Sovieților după război.
Francezii defapt au invadat Germania pe 7 Septembrie.
Armata Germană,
acum împuternicită cu trupe întoarse din campania Poloneză,
au condus o contra-ofensivă
ce a recapturat teritoriul pierdut invadatorilor Francezi.
În liberarea a ceea ce Francezii au invadat,
Germanii au pierdut 196 de soldați, 114 dispăruți și 356 răniți.
Pe 17 Septembrie 1939, războiul German-Polonez era deja gata.
Misiunea lui Hitler a fost deja completată.
Dacă Marea Britanie și Franța nu ar fi declarat război,
războiul s-ar fi terminat chiar acolo.
Milioane de vieți ar fi fost salvate.
Însă, Britania avea planuri pentru un război lung
și nu vroiau pace.
Perioada liniștită dintre Razboiul Polonez până în Mai 1940
este numită Războiul Fals.
În această perioadă, Germania a continuat negocieri pentru pace.
Ducele Britanic Wellesley, al 5-lea Duc de Wellington, a spus:
"Această declarație de război
este vina anti-pacifiștilor și a nenorociților de evrei."
În timpul discursului său pe 6 Octombrie 1939,
Hitler a pledat pentru apce din nou. El a spus:
"În niciun moment sau loc
nu am acționat contrar intereselor Britanice...
Eu cred chiar și astăzi că poate fi pace reală în Europa
și în lume, doar dacă Germania și Anglia ajung la o înțelegere."
Majoritatea Polonezilor au înțeles
că Germanii nu erau inamicii lor reali
și nu aveau mână în joc sub nicio formă.
Conflictele de graniță erau instigate de partisani Polonezi sau evrei,
încurajați de presa dețiuntă de evrei și de dictatorul Polonez Smigly,
lucrănd în cooperare apropiată cu Roosevelt.
O colecție de documente Poloneze secrete ce au căzut în mâini Germane,
când Varșovia a fost capturată în Septembrie 1939,
clar stabilesc rolul crucial al lui Roosevelt
în a aduce Al Doilea Război Mondial.
Documentele de asemenea dezvaluie forțele în spatele lui Roosevelt ce au împins pentru război.
În Septembrie 1939, Adolf Hitler a spus:
"Din nou și din nou am oferit prietenie
și, dacă necesar, cea mai apropiată cooperare Angliei,
dar dragostea nu poate fi oferită doar de o singură parte.
Trebuie să fie reciprocată de cealaltă parte.
Germania nu umblă după vreun interes în Vest."
În Octombrie 1939, Hitler a proclamat în discursul unei noi propuneri de pace
să prevină mai mulți Europeni din a fi omorâți într-un război fără noimă.
Dacă puterile Aliate vroiau pace,
ar fi luat cu mult timp în urmă mâna ce era întinsă lor, dar nu.
Soarta acestui plan a fost exact aceași
precum a tuturor celorlalte propuneri precedente ale lui Hitler - niciun răspuns.
Pe 4 Noiembrie 1939, Roosevelt și sfătuitorul său evreu Bernard Baruch,
în schimb au decis să elimine acte neture precedente
pentru a putea să vândă armament națiunilor în război
și să intre într-un nou război împotriva Germaniei.
Ziarul "The Daily Herald" a spus în Decembrie 1939:
"Încetați să mai vorbiți de condiții de pace! Rupeți Germania în bucăți!"
Hitler pledează pentru Aliați să își retragă declarația de război:
"Toate propunerile mele de pace au fost respinse și război a fost declarat asupra noastră...
Poporul German nu are deloc ură, nici sentiment inamic
față de popoarele Englez și Francez."
Către Franța el a declarat:
"Întodeauna am exrpimate Franței dorința mea de a îngropa pentru totdeauna dușmănia noastră antică
și să aducem împreună aceste 2 națiuni, amândouă cu așa trecuturi glorioase."
Către Britanici, Hitler spune:
"Nu am devotat un efort mai mic realizării prieteniei Anglo-Germane.
În niciun timp sau loc nu am acționat vreodată contrar intereselor Britanice...
De ce să fie luptat acest război în Vest?"
OPRINDU-L PE WILFRED
Aliații plănuiau să invadeze Norvegia și Suedia,
atacând să taie resursele de fier ale Germaniei din Suedia
prin minarea ilegală a apelor Norvegiene,
și apoi ocupând importantul port Norvegian, Narvik.
Pe 8 Aprilie 1940,
Britania a încălcat neutralitatea Norvegiană prin a mina ape Norvegiene.
Planuri erau de asemenea făcute pentru a construi o bază de operațiune în Danemarca,
Vecinul neutru al Germaniei în nord.
Aceste planuri Aliate erau numite: "Operațiunea Wilfred și plan R4".
Politicianul Norvegian numit Vidkun Quisling
a confirmat existența acestor comploturi Aliate.
Quisling a servit în armată din 1911 până în mijlocul anilor 20,
specializându-se în chestiuni rusești.
El era staționat în Rusia și a văzut jocul bolșevic cu ochii săi.
În 1929, el a revenit în Norvegia și a servit ca și diplomat
și mai apoi Ministru al Apărării pentru 2 guverne.
În 1930, el a scris "Rusia și Noi Înșine",
unde a vorbit de pericolele bolșevismului.
În 1933, el a fondat Nasjonal Samling,
un partid de unitate națională pentru a salva Norvegia de amenințarea comunistă.
La a-50-a aniversare a lui Hitler, Quisling i-a trimis o felicitare
mulțumindu-i pentru că a salvat Europa de Bolșevism și dominare ebraică.
Hitler i-a spus lui Quisling:
"După ce am făcut propunere după propunere Britanicilor
asupra reorganizării Europei,
acum mă găsesc forțat împortiva voinței mele să lupt acest război împotriva Britaniei."
Quisling ce a simpatizat cu Germania nu vroia ca țara lui
să devină un câmp de luptă, așa că el l-a informat pe Hitler de complotul
de a aduce război din cele 2 țări Scandinave.
Devreme dimineața pe 9 Aprilie 1940,
Germania prin urmare a pus rapid în acțiune Operațiunea Weserubung
și a venit să securizeze Danemarca, și apoi portul Norvegian din Narvik,
chiar înainte ca Britanicii să poată plasa mine.
Aceasta a fost o manevra preventivă
împotriva Operațiunilor Aliate Wilfred și Planul R4.
Prin urmare, Hitler a prevenit Britania din a folosi Norvegia și Danemarca
ca și bază de operațiune împotriva navelor Germane.
Diplomați Germani au asigurat calm liderii națiunilor Scandinave că
Germania nu caută nici cucerire, nici interferență în afacerile lor interne.
Germanii au aruncat pamflete peste Danemarca ce explicau că acțiunile lor,
condamnau agitația de război și propaganda anti-Germană a Britanicilor
și a asigurat Danezii că Germania le va proteja țara.
Viața în ocuparea limitată Germană a mers fără probleme
pentru Scandinavi în timpul războiului și majoritatea oamenilor Nordici
erau fericiți că erau protejați de către Germani.
Pledarea lui Hitler pentru pace a fost în mod repetat ignorată
în timp ce trupe Britanice și Franceze s-au adunat în Franța de nord.
Planuri erau în mod deschis discutate să avanseze est asupra Germaniei
prin Belgia și Olanda.
Ca și alt act preventiv de auto-apărare națională,
Germania a dus lupta către Aliați înainte ca Aliații să poată invada Germania
și să restabilească un al doilea Tratat Versalia asupra ei.
Armatele Britaniei și Franței nu au fost pe măsură
noii tactici numite Război Fulger (Blitzkrieg).
Față de Britania și Franța,
ce anticipau luptă în tranșee precum în Primul Război Mondial,
această nouă mașinărie de răboi Germană a venit precum o surpriză ce nu o puteau gestiona.
Germanii au luat rapid teritoriu și resurse vitale,
ce au înconjurat și prins Aliații pe coasta Franței.
Hitler a invadat membrii Ligii Națiunilor, Belgia și Olanda
pentru locația lor strategică și pentru colaborare cu Aliații.
Guvernele țarilor mici erau sub presiune intensă Aliată
să permită pasaj sigur pentru atacul Aliat plănuit
în zona rurală a Germaniei.
Guvernul German mai apoi a publicat o scriere în Engleză de 50 de pagini numită
"Intrigă Aliată în Țările Mici",
ce detalia complet cooperarea lor cu Aliații,
explicând de ce Germanii au invadat Țările Mici în mod strategic.
Presa Vestică și istorici moderni
au ținut aceste acuzații secret față de public încă de atunci.
Presa deținută de evrei, precum și cărțile de istorie de astăzi,
în schimb portretizează Fulgerul drept
cucerirea Nazistă a Olandei, Belgiei și Franței.
Colegul lui Churchill, Alfred Duff Cooper, a spus:
"Război până la moarte poporului German".
Lord Beaverbrook a scris către Frank Gannett în Decembrie 1938:
"Evreii sunt după Prim Ministrul Chamberlain.
Este hărțuit teribil de către ei...
Toți evreii sunt împotriva lui...
Au o poziție mare în presa de aici...
Sunt agitat. Evreii ne-ar putea duce în război
și influența lor politică ne duce în acea direcție."
Pe 10 Mai 1940, Chamberlain a demisionat,
și Winston Churchill a venit la putere fără consimțământul poporului.
Churchill a fost născut pe 30 Noiembrie 1874,
în aristocrația din Marea Britanie.
S-a înrolat în armată și a scris cărți populare despre aventurile sale militare.
Churchill era un susținător al eugeniei și a introdus actul dficienței mintale
ce necesita celor cu dezabilități mintale
să fie izolați în azile pentru toată durata vieții lor.
Cu toate că inițial dorea sterilizare,
el de asemenea a introdus bugetul poporului ce a crescut taxele pe cei avuți
pentru a finanța programe sociale.
El a ajutat stabilii primul salariu minim al țării
și pensii pentru șomeri.
El a fost în spatele Actului de Asigurare Națională
ce oferea ajutor celor bolnavi și în șomaj.
În aceași zi în care a venit la putere,
Churchill a invadat mica, neutra Islanda
în invazia numită Operațiunea Furculiță.
Islanda era o țară neutră, dar asta nu a părut să conteze.
Ocupația avea să ajute Britanicii să controleze Atlanticul.
Britanicii au avansat rapid, dezactivând rețelele de comunicație
și securizând locațiile de aterizare.
Guvernul Islandei a protestat încălcarea neutralității lor.
Ofițeri de poliție Islandezi vroiau să oprească invazia Britanică,
dar mai apoi s-au decis să nu reziste forței superioare Britanice.
America intenționa să folosească Islanda neutră
drept bază de operațiuni navale în Nord Atlantic.
Mulți bărbați din Islanda în schimb s-au voluntariat să lupte pentru Waffen-SS.
Pe 24 Mai 1940, în Dunkirk, Hitler a avut oportunitatea
să captureze întreaga armată Britanică, dar a ales să nu o facă.
În schimb, a declarat așa zisul Ordin Oprire
și a amânat atacul 2 zile, oferindu-le Britanicilor timp
pentru o evacuare haotică dintr-un port al Dunkirk,
sperând că Britanicii însfârșit vor arunca armele jos
și așa să aibe pace.
Aproape toată lumea a văzut asta ca și gest de pace.
Toată artileria grea, tancuri și vehicule blindate
au fost lăsate pe malurile Franței.
Generalul German von Blomberg Fritz a spus în legătură cu Orinul Oprire:
"Hitler apoi ne-a uluit prin a vorbi cu admirație despre Imperiul Britanic,
despre necesitatea existenței sale,
și despre civilizația ce Britania a adus în lume.
El a comparat Imperiul Britanic cu biserica Catolică,
spunând că ambele sunt elemente esențiale stabilității în lume.
El a spus că tot ce vrea de la Britania
era să recunoască poziția Germaniei pe continent.
Întoarcerea coloniilor Germaniei ar fi dorită, dar nu esențială,
și ar oferi chair să sprijinească Britania cu trupe,
dacă ea ar fi vreodată în dificultăți oriunde."
Churchill era acum prea beat să ofere discursuri el însuși.
Atât de beat, defapt, încât a angajat un actor Norman Shelley,
ce i-a făcut vocea lui Winnie the Pooh pentru ora de copii BBC, să-l imite.
El a făcut cel mai faimos discurs la radio în istoria Britanică a secolului 20 ,
imitându-l pe Churchill și a înșelat zeci de milioane de ascultători.
După 6 săptămâni de Blitzkrieg German, Paris era al lui Hitler.
Hitler și mareșalul Petain au făcut pace.
Armistițiul a fost semnat în același vagon
în care Germania s-a predat după Primul Război Mondial.
După ce delegațiile erau gata, Hitler s-a dus acasă în Berlin
unde a fost primit acasă drept erou național.
Viața în Franța de nord decurgea pașnic pentru civilii Francezi
în timpul ocupării temporare Germane de război din 1940 până în 1944.
Manierele cuceritorilor Germani erau impecabile.
Multe femei Franțuzoaice s-au îndrăgostit de soldați Germani.
În aceași zi, Hitler printr-un intermediar Suedez,
a prezentat Britaniei o altă ofertă de pace.
Germanii au contactat ambasadorul Britanic în Suedia, Victor Mallet,
prin Judecătorul Curții Supreme Suedeze, Ekeberg,
ce este cunoscut sfătuitorului legal al lui Hitler, Ludwig Weissauer.
Noua propunere de pace a lui Hitler era următoarea:
Imperiul Britanic își păstrează toate Coloniile.
Poziția Germaniei pe continent nu va fii contestată.
Toate întrebările legate de Mediteraneană
și coloniile Franceze, Belgiene și Olandeze sunt deschise discuției.
Polonia. Un stat Polonez trebuie să existe.
Fostele state Cehoslovace rămân independente,
dar sub protecția Germană.
Propunerea de pace a lui Hitler a cerut nimic Britaniei
și implica statele în mod actual ocupate de Germania să fie neocupate,
din moment ce ocuparea Germană era doar provizorie
datorită situației prezente de război.
Însă nu. Winston Churchill nu era interesat în a face pace.
Această ofertă a fost respinsă.
Mulțumită lui Churchill, eforturile de pace Germane prin Suedia de asemenea au eșuat.
În după-amiaza pe 25 Mai 1940,
Giuseppe Bastianini, ambasadorul Italian în Londra,
a cerut o întrunire cu Ministrul de Externe Britanic, Lord Halifax,
pentru a discuta neutralitatea Italiei
și aceea de mediere Italiană între Aliați și Germania.
Bastianini a dezvăluit că obiectivul Italianului Benito Mussolini
era să negocieze o reglementare ce nu era doar în armistițiu,
ci care să protejeze pace Europeană pentru întregul secol.
Halifax a răspuns favorabil
și a dus ideea la cabinetul Britanic de război,
unde a sumarizat a sa întrunire cu Bastianini
și ruga colegii lui să considere medierea Italiană.
Din nou, Churchill nu a vrut să audă,
din moment ce nu era interesat în a face pace.
Churchill nu a considerat oferta lui Mussolini nici măcar o dată,
să medieze pace între Britania și Germania.
Chestiunea în definitiv a murit.
Mulțumită lui Churchill, ofertele de pace Germane prin Italia de asemenea au eșuat.
În loc să accepte orice ofertă de pace,
Churchill a răspuns cu a înfricoșa poporul Britanic
cu campanii de frică prin povești de un atac iminent German cu gaz.
O lună după ce Anglia a evacuat Dunkirk
și victoria Axei împotriva Franței,
Hitler și-a întins mâna o ultimă oară
pentru a sfârși vărsarea de sânge neînsemnată.
Am avut ocazia să vorbesc cu el fără altă companie...
și i-am zis că vom avea oportunitatea să atacăm Londra
și Londra este acoperită de ceață și noi putem zbura cu tot ce avem disponibil,
precum am făcut în Basel,
și a zis "Oprește-te, gata. Nu vreau să aud asta.
Întregul atac asupra Angliei este împotriva opinii mele, împotriva voinței mele.
Aș vrea să o pot opri.
Populația Engleză este de așa clasă înaltă
și sunt așa similari Germanilor.
Urăsc să mă lupt cu Anglia."
În Iunie 1940, Hitler a aruncat pamflete de pace peste Londra:
"În această oră eu, simt că este datoria mea înaintea conștiinței mele
să apelez încă o dată la rătiune și bun simț
în Marea Britanie precum la fel de mult și oriunde altundeva.
Nu văd niciun motiv pentru care acest război să continue.
Sunt întristat să mă gândesc la scrificiile ce le va pretinde.
Eu îmi doresc să le evit."
Pamflete și discursuri unde Hitler oferea porpunere de pace
după propunere de pace nu au fost îndeajuns.
Churchill și sfătuitorii săi evrei vroiau război.
Hitler de asemenea avea o corespondență apropiată cu Mahatma Gandhi între 1939 și 1940
și amândoi au încercat să aducă puterile Aliate înapoi la rațiune și să prevină un război.
Gandhi a fost un prieten sincer lui Hitler.
Amândoi erau în acord în multe probleme.
Amândoi veneau dintr-o poziție umanitară
și recunoșteau forța malefică cu care se confruntau.
Gandhi știa că Hitler va fi ultima speranță pentru pace în lume.
"Dragă prieten... Nu avem dubiu despre curajul sau
devotamentul tău pentru țara ta,
nici nu credem că ești monstrul descris de oponenții tăi."
Știi de propunerile mele către Anglia.
Toate ambițiile mele erau să intru într-o relație
sinceră și prietenoasă cu poporul Britanic.
BĂTĂLIA DIN BRITANIA
Adolf Hitler nu a dorit vreodată vreun război împotriva Regatului Unit
și a continuat să trimită oferte de pace generoase.
Așteptând un răspuns de la Britania, Germanii au rămas pasivi.
A fost chiar o mișcare mare de pace în vara lui 1940 în Britania.
Marșuri de pace repetate au avut loc chiar în fața ferestrei lui Churchill.
În aceste zile, demonstrațiile puteau merge pe strada Downing
până la numărul 10 și să stea în față ferestrei lui Churchill și să spună
"Suntem obosiți de războiul tău, vrem pace!"
Și s-au întâmplat, repetatele demonstrații în fața ferestrei sale.
Churchill a realizat că are nveoie de pretext pentru a distruge Germania,
deoarece Hitler nu vroia să inițieze vreun bombardament pe Londra.
Nu era vreo altă cale pentru Churchill să aducă Americanii în război,
decât dacă îl poate provoca pe Hitler să o facă.
Churchill e explicat intențiile sale lui Joe Kennedy,
ambasadorul American, tată al Președintelui decedat (JFK):
"Vreau ca Germanii să înceapă bombardarea Londrei cât de devreme posibil,
deoarece asta îi va aduce pe Americani în război, și mai presus de toate,
va pune un capăt acestei miscări de pace stânjenitoare și inoportună
ce se întâmplă în propriul meu Cabinet și în populația Britanică."
A fost dovedit că a fost Churchill, nu Hitler,
ce a inițiat bombardarea civililor.
Conform Convenției Geneva, era o crima majoră de război să bombardezi civili,
dar Churchill în mod voit a ordonat RAF să o facă oricum.
Perioada tăcută a Războiului Fals s-a terminat pe 11 Mai 1940,
în ziua în care Churchill a devenit prim-ministru.
A declanșat imediat război aerian asupra orașelor Germane,
începând cu Freiburg,
Forța Aeriană Regală Britanică a fost ordonată să bombardeze zone civile.
Următoarea zi, el a lansat primul său atac asupra țintelor transport
în zona industrială Germană, Valea Ruhr, incluzând Cologne.
În Mai, Mönchengladbach, Gelsenkirchen, Hamburg, Bremen,
Essen, Duisburg, Düsseldorf și Hannover au fost atacate.
În Iunie, atacuri au fost făcute asupra Dortmund, Mannheim, Frankfurt și Bochum.
Pe 3 Iulie 1940, nave de război Britanice au atacat unități navale Franceze
în orașul port Nord African, Oran, pentru a nu cădea în mâini Germane.
Churchill a indicat clar că nu vroia pace.
Churchill apoi a ordonat atacuri asupra Berlinului,
ce au decurs următoarele 7 sau 10 zile.
Hitler nu a răspuns.
Nici primului atac, nici celui de al doilea, nici al treilea, sau al patrulea.
Devenind însă din ce în ce mai nervos.
Pe 4 Septembrie, Hitler a făcut un discurs faimos la Sportspalast.
Cea mai mare adunare, Zeci de mii, o audienţă aleasă.
A făcut un discurs în care a spus că acest nebun din Londra,
he's now trying to provoke us if we chose to, (?)
dacă el aruncă 10 tone de bombe noi ne întoarcem și aruncăm 100.
Dacă el aruncă 100 de tone de bombe peste orașele noastre,
eu mă pot întoarce să arunc 1000 de tone, și o voi face într-o zi, o voi face într-o zi...
Dacă vin să le distrugă, să spună, că pot distruge orașele noastre, zise el:
"Am să le distrug pe ale lor – ausradieren – Am să le distrug pe ale lor."
Un discurs foarte faimos.
Asta este ceea ce Churchill așteptase...
Următoarea zi, 5 Septembrie, a fost un atac masiv asupra Berlinului.
În sfârșit pe 6 Septembrie, în plină zi în acea după-amiază
Anglia... populația Londrei putea auzi vuietul
bombardierelor Germane apropiindu-se de orașe...
Și în acea după-amiază pe 6 Septembrie 1940, începutul Fulgerului,
6,000 de Londonezi au fost uciși și răniți în zona aceea.
Ceea ce Churchill vroia. Este opusul a ce vroia Hitler.
Acum Churchill la jucat în a face mișcarea ce el niciodată nu a vrut să facă.
Ca și rezultat al provocărilor voite ale lui Churchill,
Hitler în mod furios s-a răzbunat și a început să bombardeze docurile în Londra,
capătul de Est al Londrei. În final, orașul Londra
și capătul de Vest pe 6 și 7 Noiembrie 1940.
În Septembrie 1940, 7000 de Londonezi au fost uciși în bombardări.
Pe 16 Septembrie 1940, la ordinele lui Winston Churchill,
Britanicii au dezlănțuit 100,000 de bombe înalt explozibile
și 14,000 de bombe de foc în prima bombardare de teroare intenționată
a civililor în sectoarele din Mannheim.
Ajutorul de Lider, Rudolf Hess, era mâna dreaptă a lui Hitler și prieten de mult timp.
Era al doilea în comandă al Germaniei.
El a fost tipul ce a scris dictarea pentru "Mein Kampf" lui Hitler.
În 1940, Hitler i-a cerut lui Hess să contacteze prietenii săi Englezi
și să le spună lor sau oricărui votant că Germania caută doar pace.
El i-a zis în privat lui Rudolf Hess:
"Ai acești prieteni aristocrați ai tăi în Anglia despre care vorbești mereu.
Nu poți să-i contactezi în vreun fel?
Spune-le că nu vrem nimic de la Britanici,
că doar vrem pace şi un final războiului.
Nu poți duce acest mesaj poporului Britanic în vreun fel,
ai contacte acolo?" Dar Hitler i-a zis asta lui Rudolph Hess:
"Ai acești prieteni în Britania, acum sigur îi poți contacta.
Spune-le Britanicilor că nu vrem nimic."
Oferta lui de pace era următoarea:
Hitler va fi pregătit să retragă trupele din Franța,
Olanda, Belgia, Polonia și chiar Cehoslovacia.
El de asemenea vrut agrementul Britaniei
să aibe mână liberă în Est să înfrângă comunismul.
El de asemenea vroia fostele zone Germane înapoi.
În plus, Hitler oferea ca Mașina de Război (Wehrmacht) Germană
va proteja Imperiul Britanic dacă este vreodată amenințat de vreun inamic.
În Mai 1941, Hess a zburat singur într-o misiune
cu al său Messerschmitt Bf 110 peste Scoția.
Într-un timp când Germania câștiga războiul,
el s-a parașutat purtând o altă ofertă de pace către Britania.
Hess era fluent în Engleză și a încercat să se întânlească
cu ce credea a fi activiști Britanici ai păcii,
și să îl contacteze pe Ducele de Hamilton,
cu care Hess s-a împrietenit înainte la Jocurile Olimpice din Berlin 1936.
El a vrut să-l convingă pe prietenul său Britanic de dorința sinceră pentru pace a Germaniei.
În schimb, el a căzut în mâinile lui Churchill și a fost arestat.
Winston Churchill, desigur,
a refuzat să agreeze cu oferta de pace a lui Hitler prezentată de Hess.
Churchill, în schimb, l-a întemnițat pe viață
și a sfârșit misiunea de pace disperată a lui Hess.
Churhill a refuzat toate ofertele de pace și le-a ascuns de public.
Hess a fost ținut în izolație solitară pentru durata războiului,
la ordinul lui Churchill pentru a ascunde adevăratul doritor de război.
Documente secrete guvernamentale au dezvăluit că Britanicii
au primit peste 24 de oferte de pace între 1939 și 1941.
Cel mai notabil în Septembrie 1939, Octombrie 1939,
Iulie 1940, după căderea Franței, Ianuarie 1941, etc.
Ofertele de pace au căzut pe urechi surde, din moment ce Churchill nu vroia să conceapă.
El în schimb a continuat să facă tot posibilul să tragă America în război.
Încurajatorii de război vor găsi alte căi de a continua războiul. DECLARĂ RĂZBOI ASUPRA LUI HITLER ȘI REFUZĂ DUZINE DE OFERTE DE PACE
Am fost deisgur foarte trist, deoarece am făcut tot posibilul să previn războiul.
Recent, Sven Hedin a publicat o carte în care
satisfăcător acum citează cuvânt din oferta mea Polonezilor
ce a fost transmisă în acel timp prin Englezi.
Trebuie să recunosc că am simțit un fior
când am citit din nou prin această ofertă recent.
Din ce știu de până atunci,
deoarece dacă în acel timp această ofertă ar fi fost acceptată,
atunci Danzig ar fi German cu siguranță,
dar pentru restul, totul ar fi rămas cum era,
ne-am fi dedicat pe noi înșine către sarcinile sociale, am fi lucrat,
ne-am fi înfrumusețat orașele noastre, ne-am fi construit așezări de locuit,
ne-am fi pus drumurile în ordine, am fi stabilit școli.
Am fi construit un adevărat stat Național Socialist.
Și acum s-a ajuns la război.
Am făcut totul în puterea mea.
Tot ceea ce poate un om să facă,
aproape până în punctul de înjosire de sine pentru a-l evita.
Am făcut ofertă după ofertă Englezilor.
M-am consultat cu diplomații lor aici și am pledat cu ei să fie rezonabili.
Dar nimic nu putea fi făcut.
Au vrut război, și nu au făcut niciun efort să o ascundă.
Timp de 7 ani Churchill a declarat "Vreau război!"
Eu regret că aceste popoare trebuie să se lupte unul cu celălalt,
ce am vrut așa mult să îi aduc împreună.
Führer... Adolf Hitler.
"De ce nu putem să ne revanșăm!? De ce trebuie să acceptăm asta?"
Ani la rând a trebuit să-i forțez repetat să fie legali.
Dar nu credeți că nu îmi face inimia să se simtă
de parcă explodează cu furie când aud despre aceste atacuri aeriene.
Știți că nu am făcut aceste lucruri timp de luni.
Nu am permis o singură bombă să fie aruncată pe orașul Paris.
Înainte să atacăm Varșovia, am cerut predarea lor de 5 ori,
întodeauna am fost refuzat.
Am cerut ca măcar femeile și copiii să fie trimiși afară.
Nici măcar ofițerul purtând steagul armistițiului nu a fost primit.
Totul a fost refuzat, și doar atunci am decis
să fac ce este permis de orice lege a războiului.
Când Englezii au început să arunce bombele lor,
am așteptat 3 luni și jumătate și nu am făcut nimic.
Am așteptat gândindu-mă că poate își vor reveni la rațiune.
S-a dovedit a fi diferit.
Credeți-mă, nu este diferit astăzi.
Și acum tovarășii mei aceste sacrificii sunt grele pentru individ;
pentru soție ce și-a pierdut soțul și cu el cel mai drag lucru ce-l are;
și este la fel pentru copilul ce și-a pierdut tatăl.
Mama ce și-a pierdut copilul,
sau soția sau iubita ce a trebuit să-l lase să plece, fără să-l mai vadă vreodată.
Cu toții au făcut mari sacrificii.
Fie ca fiecare German să realizeze că sacrificiile acestor bărbați
valorează la fel de mult ca și sacrificiul ce alții s-ar putea să-l facă în viitor.
Sacrificiul femeii purtând un copil pentru această națiune
este egal cu acela a bărbatului ce apară națiunea.
Nenumărate milioane au căzut pe câmpul de luptă pentru asta, pentru poporul nostru German,
în decursul secolelor, chiar mileniilor.
Alți milioane și-au vărsat sângele pentru popor.
Mi-am întins mâna des - în zadar.
Au vrut lupta aceasta; acum o vor avea.
Poporul German va vedea această luptă finalizată.
Poporul German vrea să aibă pace însfârșit.
Vrea o pace ce-i permite să muncească și ce nu permite
tâlhari internaționali să agite alți oameni împotriva noastră.
Aceștia sunt viermii ce își fac averile prin război.
Nu am niciun motiv să duc război datorită dorințelor materiale.
Pentru noi, este o acțiune tristă; ne jefuiește, pe noi poporul German
și întreaga comunitate, de atât de mult timp și oameni.
Nu dețin nicio acțiune în industria de armament.
Nu câștig nimic din lupta asta.
Aș fi fericit, dacă am putea lucra din nou, cum obișnuiam să lucrez pentru poporul meu.
Dar, acești criminali internaționali de război
sunt în același timp negustorii cei mai mari ai armamentelor de piață neagră.
Dețin fabricile, ei fac afacerile.
Ei sunt aceași oameni ce i-am avut aici în Germania mai devreme.
Nu doresc să duc război,
dar dacă este forțat asupra mea, atunci îl voi duce până la ultima mea răsuflare.
Pot să-l duc astăzi deoarece știu că întregul popor German este în spatele meu.
Când acest război este gata, Germania va începe un măreț proiect.
Un strigăt de "Ridicați-vă" va răsuna prin tărâmurile Germane!
Atunci poporul German...
va abandona producția de tunuri
și vom începe munca pentru pace și munca de reconstruire pentru milioanele de oameni!
BANDA INTERNAȚIONALĂ
În 1933, în primul său mandat,
Președintele Franklin Roosevelt a normalizat relațiile cu comuniștii
și Uniunii Sovietice i s-a dat recunoaștere diplomatică.
Evreul William Christian Bullitt
a fost făcut primul ambasador S.U.A. către guvern.
Bullitt a fost mai apoi desemnat ambasador către Franța.
Francomasonul de grad 32, Președintele Franklin Roosevelt,
a sugerat adăugarea ochiului a tot văzător și piramida pe bancnota dolarului.
Roosevelt de asemenea în mod deschis a lăudat comunismul.
"Rusia este cu mult mai bine și lumea este mai sigură cu Rusia
sub comunism decât sub Țari. Stalin este un lider măreț."
La ordinul Sistemului Rezervei Federale și a patronilor săi privați,
pe 5 Aprilie 1933, Franklin D. Roosevelt a executat ordinul prezidențial 6102,
ce necesita toți Americanii să-și ofere toate monedele de aur, lingouri de aur
și certificatele de aur către Banca Rezervei Federale locale.
Orice infractori ar fi fost amendați până la $10,000,
puși în închisoare până la 10 ani sau ambele pentru că am încălcat voit acest ordin.
De atunci, fiecre cetățean American este în datorie din naștere
și este proprietatea Sistemului de Rezervă Federală ce este deținut privat.
1933, acela a fost anul, în Noiembrie, cănd Franklin Roosevelt
în primul său mandat, a recunoscut Uniunea Sovietică, și a normalizat relațiile.
Ei bine, asta era deja în decurs.
Deja aveam începerea infiltrării direcționată de Sovieți,
o directivă a partidului comunist.
Și ce am descoperit la un punct anume în cercetarea mea este că,
pentru a perpetua această alianță,
să continue relațiile cu Uniunea Sovietică,
ce a devenit o obsesie reală a guvernelor Americane din acea zi înainte,
guvernul American a treubit să învețe să mintă poporul
și să mintă despre comunism, să ne mintă despre Stalin,
să ne spună minciuni despre Uniunea Sovietică.
Malcolm Muggeridge a ajuns în USSR în 1932.
El era unul din foarte puținii jurnaliști
ce raporta condițiile reale în zona rurală.
Pentru fiecare articol despre foamete ce apărea,
2 erau publicate ce-i negau existența.
Muggeridge își amintește că cel mai influent corespondent în Moscova
era Wlater Duranty, jurnalistul câștigător de Pulitzer
pentru New York Times.
The New York Times este deținut de evrei și în timpul pimului și celui de al doilea Holodomor
deținătorul și editorul firmeu era evreul Adolph Ochs.
Duranty de asemenea s-a căsătorit cu ebraica Jane Cheron la scurt timp după Holodomor.
Nu era cel mai măreţ jurnalist dintre cei din Moscova,
dar a fost cel mai mare jurnalist ce eu l-am întânlit vreodată
în 15 ani de jurnalism.
Iar noi obișnuiam să ne întrebăm, defapt,
dacă autoritățile nu au vreun fel de putere asupra lui,
deoarece așa de mult le juca jocul.
Jurnalistul Joseph Alsop a declarat că
"Duranty era un mare agent KGB și mințea precum un ofițer."
Când venea vorba de foamete, Marea Foamete în Ucraina,
atunci raportajul său era în mod particular josnic,
deoarece el nega că a fost vreo foamete.
Sovieții defapt i-au dat permisiunea lui Duranty să viziteze Ucraina nesupravegheat.
El raportează în "The Times" că orice vorbă de foamete acum este ridicolă.
Totuși, documente din Biroul Străin Britanic dezvăluie
că în conversații private la Ambasada Britanică,
Duranty a spus că până la 10 milioane de oameni au murit.
Când discutau întrebarea de a recunoaște Uniunea Sovietică,
guvernul Statelor Unite să recunoască Uniunea Sovietică,
articolele lui Duranty erau considerate drept evidențe valoroase
de partea recunoașterii.
Duranty a fost prezent în timpul Terorii Roșie ce a culminat în foamete forțată în Rusia,
primul Holodomor 1921-1923 și de asemenea al doilea 1932-1933.
Totuși guvernul American ocupat de sioniști era dornic să accepte narativul său
pentru a recunoaște regimul ucigaș ebraic bolșevic.
Și cred că, într-un fel, aici vedem creșterea unor standarde ipocrite.
Cred că de asemenea vedem creșterea în definitiv a relativismului moral,
relativism cultural, aceste boli ce le vedem în cultura noastră astăzi,
cred că au rădăcinile în această relație și aș începe prin a...
cu acest început, deoarece cred că a fost foarte important.
16 Noiembrie 1933, ziua în care am recunoscut Uniunea Sovietică.
Asta a fost foarte straniu,
având în vedere istoricul de guvern bolșevic venind încoace.
În termeni de cadavre, în acești ani revoluționari de început,
Sovieții, noua poliție secretă bolșevică
a executat fără proces mai mult de 1000 de oameni pe lună.
Mai apoi în anii '30,
Stalin ucidea zeci de mii de oameni pe lună,
și totuși Statele Unite s-au grăbit într-o alianță,
s-au grăbit să recunoască guvernul Sovietic sub Roosvelt,
în timpul Războiului Mondial Al Doilea, s-au grăbit în acestă alianța.
Și guvernul Britanic și cel American
erau infiltrate grav de evrei lideri de comunism și spioni Sovieți.
Liderii politici în ambele Britania și America
erau sub influența controlului celei de a-5-a coloană comunistă.
Și Roosevelt și Churchill s-au înconjurat cu sfătuitori evrei
și se bazau pe bani ebraici pentru a sprijinii campaniile pentru oficiu.
Evreii, prin urmare, aveau control total asupra opinii publice în ambele țări.
Mai apoi am învățat, confirmat, după ce arhivele s-au deschis
dupa dizolvarea Uniunii Sovietice în 1991,
mai apoi am învățăt că mulți
dina acești oficiali seniori în guvernul Statelor Unite
lucrau pentru Stalin, erau agenți Sovieți.
Unii din evreii comuniști ce se infiltraseră în guvernul S.U.A
înconjurându-l pe Roosevelt includeau: Bernard Baruch, Felix Frankfurter,
David Lilienthal, David Niles, Louis Brandeis, Samuel Rosenman,
Henry Morgenthau Jr. , Benjamin Cohen, rabinul Stephen Wise, Francis Perkins,
Sidney Hillman, Herbert H. Lehman, Jessie Strauss, Harold Laski,
Charles Wyzanski, Samuel Untermeyer, Edward Filene, David Dubinsky,
Mordecai Ezekiel, Abe Fortas, Isador Lubin, Harry Dexter White,
David Weintraub, Nathan Silvermaster, Harold Glasser, Irving Caplet,
Salman Adler, Benjamin Cardozo, Anna Rosenberg,
și numeroși alții.
Acești evrei comuniști practic funcționau
precum agenți ai Uniunii Sovietice în guvernul American.
Așa cum istorica ebraică Lucy Dawidowicz a notat:
"Roosevelt însuși a adus în cercul său imediat
mai mulți evrei decât orice alt Președinte înainte sau după el."
Winston Churchill nu era mai bun.
Mama lui Churchill era ebraică și
asta a fost raportat în ziarul Ierusalim, cred acum câteva luni.
Evident mă uit în acestea, cum că ea avea
sânge ebraic în vița maternală.
Foarte interesant într-adevăr. Nu cred că Churchill era conștient de acel fapt.
Nu a menționat-o niciodată,
dar ce este interesant în legătura sa cu comunitatea ebraică,
despre care voi intra în detaliu aici...
cele 2 zone de bază de interest la care să ne uităm în cariera lui Churchill,
perioada când era în așa zisa sălbăticie,
când a demisionat de la cabinetul lui Stanley Baldwin ca și ministru,
și pentru următorii 10 ani până în 1939, a fost în afara oficiului.
În afara oricărui oficiu. Era doar un membru de parlament.
Deci, tot ce avea era salariul său ca și membru de parlament
și câștigurile mici de jurnalist,
totuși reușește să sprijinească un conac enorm la țară,
ce costa o sumă foarte mare de bani pentru a acoperii toți grădinarii
pepinierele, bone, bucătarii și menajerele,
și restul. Avea un personal de uneori 20 sau 30 de oameni.
Toți sprijiniți din salariul său ca și membru de parlament,
ce era la vremea aceea 500 de lire pe an. $750 pe an.
sau $2,000 defapt, deoarece în acel timp cred că o liră era $4.
Cum a făcut-o? Păi, răspunsul este că din 1936 înainte,
a fost finanțat de un mic grup secret de presiune numit "Concentrarea".
Nu găsești multe referiri la "Concentrarea" în cărțile de istorie,
dar cu siguranță a existat și sunt câteva dosare
din hârtiile private ale lui Churchill legate de "Concentrarea"...
"Concentrarea" era un grup de poate 30 sau 40 de industriași de vârf Britanici
și bancheri și foști politicieni
ce s-au decis că Churchill merita să fie ținut plutind...
și l-au finanțat.
Nu erau toți evrei, erau în principal evrei,
dar erau de asemenea socialiști de aripă stângă
și conservatori de aripă stângă din parlament,
ce toți au decis să-l țină la suprafață.
În Iulie 1936, patronul de atunci al Companiei Shell Petrol în Anglia
a scris un cec pentru Churchill în valoare de 40,000 de lire,
ce în bani moderni ar însemna probabil cam $700,000...
și i-a dat ca și cadou.
El era evreu.
Era un caoud ebraic către Churchill
iar intenția era că Churchill... l-au cumpărat.
El a devenit "Pied Piper (din Hamelin)" din acel moment.
Iar cel ce îl plătește pe flautist decide cântecul.
Dacă te uiți la evenimente așa cum defapt s-au întâmplat până în 1936,
deabia a dat o mențiune în trecere despre Germania în discursurile și scrierile sale.
Alte lucruri erau mai importante.
Din 1936 încolo, a început să bată toba anti-nazistă, anti Germană...
și în acel timp era un mare sentiment pro-German în Britania,
ca și martor, comportamentul Ducelui de Windsor... regele.
Regele Edward...
Regele Edward VIII, ce a condus pentru doar mai puțin de un an,
după moartea tatălui său, era foarte pro-German și pro-Hitler și defapt...
s-a înțeles foarte bine cu Adolf Hitler când a vizitat Germania mai apoi în 1937.
El a fost forțat să abdice de aceași influență,
dar era această influență ce îl finanță pe Churchill din 1936 încolo
ce în final a manevrat și construit
introducerea sa în cabinet în 1939...
și în final ascensiunea sa ca Prim-Ministru în 1940.
A luptat un război...
în care Britania nu a avut interes real.
Am spus asta în mod repetat.
Orice percepție logică a Războiului Mondial Al Doilea, uitându-ne înapoi după 50 de ani,
strigă la cerurile înalte...
când ne uităm putem vedea clar că ar fi trebui să spunem...
ar fi trebui să spunem Polonezilor în 1939:
"Aveți o problemă cu Germanii, rezolvați-o voi înșivă."
Ar fi trebuit să spunem evreilor:
"Aveți o problemă cu Naziștii, rezolvați-o voi înșivă."
Nu este treaba Britaniei și a Imperiului Britanic.
Avem alți pești de pescuit. Asta este ceea ce ar fi trebui să spunem.
Churchill, din păcate, era controlat de acești oameni
și nu a avut alternativă.
Deci, în 1940, când am avut o alegere pusă înaintea noastră
de a accepta foarte generoasa ofertă de pace ce ni s-a dat,
ce este ascunsă de cărțile de istorie,
oferită de Germani, sau să luptăm un război complet irațional mai apoi,
Churchill a luat întorsătura greșită și a falimentat Britania
și a ruinat Imperiul Britanic.
Am spus asta prima oară în cartea mea, "Războiul lui Churchill" în 1987,
și acum 5 alți istorici mari au spus același lucru.
Aceasta a devenit cunoscută drept linia revizionistă de istorie
a Războiului Al Doilea Mondial, și eu sunt cel ce defapt a croit acea cale,
făcând oamenii să găndească neconceputul,
uitându-ne la rute alternative ce le-am fi putut lua în 1940.
În 1941, doar pentru a sfârși asta, devine foarte interesant într-adevăr,
deoarece hârtiile Weizmann, ce sunt hârtiile lui Chaim Weizmann,
ce a fost primul președinte al statului Israel.
Și a fost liderul mișcării sioniste internaționale
în timpul Războiului Mondial II.
Arhivele Weizmann, prostesc sau înțelept,
mi-au dat acces complet la toată corespondența lui Weizmann cu Churchill.
Și în arhivele Weizmann, toată corespondența lui Churchill cu Weizmann
în timpul anilor de război şi înainte de Războiul Mondial,
și toate notițele din întrunirile sale cu Churchill
Nu voi menționa decât una din aceste scrisori aici.
Este o scrisoare scrisă de Chaim Weizmann, liderul mișcării sioniste...
în acel timp trăind în Statele Unite, către Winston Churchill în Septembrie 1941,
3 luni înainte de Pearl Harbor,
când Churchill încearcă agitat să tragă Statele Unite în războiul său,
deoarece asta este singura lui salvare.
Iar Weizmann scrie o scrisoare lui Churchill în care spune
"Dl. Prim-Ministru, dacă nu ne dai ce vrem,
adică, creația unei armate ebraice în Estul Mijlociu,
cu propriul nostru arsenal și propriile noastre arme,
și propria noastră uniformă și propriul nostru steag,
dacă nu ne dai ce vrem,
atunci nu ne vei câștiga de partea ta.
Și lasă-mă să-ți spun ce vom face dacă ne oferi ce vrem.
Dacă ne îndeplinești dorințele,
atunci vom acționa în numele tău în Statele Unite.
Și aminteștețim Dl. Churchill," el scrie în scrisoare, "amintește-ți...
că noi suntem singurul grup de putere unificat în Statele Unite
ce a sprijinit solid cauza Britanică în acest război, Septembrie 1941.
Toți ceilalți sunt practic izolaționiști.
Noi suntem singurul grup etnic unificat ce în mod puternic sprijiniește cauza Britanică.
Noi suntem singurii oameni într-o poziție de a aduce S.U.A în acest război.
Am făcut-o în războiul trecut și o putem face din nou."
Churchill a devenit non-evreul principal în acest grup secret.
Evrei comuniști și sioniști în jurul lui Churchill includeau Dl. Robert Mond,
Dl Robert Waley Cohen și Bernard Baruch.
Și Roosevelt și Churchill au devenit fruntăsii non-evrei
în războiul iudeu internațional asupra Germaniei.
Prim-Ministrul Britanic, Neville Chamberlain,
a spus ambasadorului American în Britania, Joseph P. Kennedy, că:
"America și evreii mondiali au forțat Anglia în război."
Revista ebraică "Sentinel" din Chicago, pe 8 Octombrie 1940, a spus:
"Când Național Socialiștii și prietenii lor strgă sau șoptesc
că acest război este adus de evrei, au perfectă dreptate."
Churchill a părăsit Londra pentru a se întânli cu Roosevelt pentru o conferință în Quebec
târziu în vara lui 1943.
Un reporter a întrebat dacă plănuiau să ofere termeni de pace Germaniei.
Churchill a răspuns rapid:
"Doamne, nu. Ar accepta imediat."
Din nou, într-o scrisoare către aliatul său în 1944,
ucigașul în masă bolșevic, Joseph Stalin,
Churchill confirmă realitatea incontestabilă a propunerilor de pace generoase ale lui Hitler.
"Niciodată nu ne-am gândit la pace,
nici măcar în acel an când eram complet izolați
și am fi putut face pace fără detriment serios Imperiului Britanic,
și extensiv în costul tău.
De ce ar trebui să ne gândim la pace acum,
când victoria se apropie de noi 3?"
DA, GERMANIA A FOST ATUNCI O DEMOCRAȚIE, ÎNAINTE DE NOI
ȘI AM FOST JEFUIȚI ȘI STORȘI
NU...
CE ÎNSEAMNĂ DEMOCRAȚIE SAU STAT AUTORITAR PENTRU ACESTE HIENE INTERNAȚIONALE?
NU LE PASĂ DELOC! SUNT INTERESAȚI ÎNTR-UN SINGUR LUCRU
SUNTEȚI DORNICI SĂ FIȚI JEFUIȚI?
DA SAU NU?
SUNTEȚI ÎNDEAJUNS DE PROȘTI SĂ RĂMÂNEȚI TĂCUȚI ÎN PROCES?
DA SAU NU?
ȘI, CÂND O DEMOCRAȚIE ESTE ÎNDEAJUNS DE PROASTĂ
SĂ NU SE RIDICE, ATUNCI E BUNĂ!
DAR CÂND UN STAT AUTORITAR DECLARĂ
"NU NE MAI JEFUIȚI POPORUL DE ACUM ÎNAINTE...
"NICI DIN ÎNĂUNTRU NICI DIN AFARĂ!" ATUNCI ESTE RĂU.
ÎN REALITATE, BANII CONDUC ACESTE ȚĂRI
EI VORBESC DESPRE LIBERTATEA PRESEI,
CÂND DEFAPT TOATE ACESTE ZIARE AU UN DEȚINĂTOR
ȘI DEȚINĂTORUL ESTE, ÎN ORICE CAZ, SPONSORUL (MASMEDIA)
ACEASTĂ PRESĂ APOI INFLUENȚEAZĂ OPINIA PUBLICĂ
ACESTE PARTIDE POLITICE NU AU VREO DIFERENȚĂ DE ORICE FEL
CA ÎNAINTE CU NOI
DEJA ȘTIȚI VECHILE PARTIDE POLITICE
ERAU TOATE LA FEL
APOI OAMENII SE GÂNDESC CĂ ÎN SPECIAL ÎN ACESTE ȚĂRI
DE LIBERTATE ȘI AVERE...
AR TREBUI SĂ EXISTE O VIAȚĂ FOARTE CONFORTABILĂ PENTRU POPORUL LOR
DAR OPUSUL ESTE CAZUL
ÎN ACESTE ȚĂRI, ÎN ACESTE AȘA ZISE "DEMOCRAȚII"
POPORUL NU ESTE SUB NICIO FORMĂ OBIECTUL DE ATENȚIE PRINCIPAL
CE CONTEAZĂ CU ADEVĂRAT
ESTE EXISTENȚA ACESTUI GRUP DE "CREATORI DE DEMOCRAȚIE"
ADICĂ, EXISTENȚA A CÂTEVA SUTE
DE CAPITALIȘTI GIGANȚI
CE DEȚIN TOATE FABRICILE ȘI ACȚIUNILE
ȘI CE, ÎN DEFINITIV, CONDUC POPORUL
NU SUNT INTERESAȚI DELOC ÎN MAREA MASĂ DE OAMENI
EVREI!
EI SUNT SINGURII
CE POT FI ADRESAȚI DREPT ELEMENTE INTERNAȚIONALE
DEOARECE EI ÎȘI DUC AFACERILE PRETUTINDENI
ESTE O MICĂ BANDĂ INTERNAȚIONALĂ FĂRĂ RĂDĂCINI
CE ÎNTOARCE POPOARELE UNUL ÎMPOTRIVA ALTUIA,
CE NU VREA SĂ AIBĂ PACE
NE POT SUPRIMA!
NE POT UCIDE, DACĂ VOR!
DAR NOI NU VOM CAPITULA!
ACEȘTI EVREI OBIȘNUIAU SĂ RÂDĂ
CREDEAU CĂ ESTE O GLUMĂ
ACUM NU MAI RÂD
ASTĂZI EI REALIZEAZĂ GRAVITATEA SITUAȚIEI.
A FOST O LUPTĂ
ÎN SPECIAL ÎMPOTRIVA OAMENILOR CE...
...PĂREAU SĂ FIE ATOTPUTERNICI ÎN ȚARA NOASTRĂ
LUPTA ÎMPOTRIVA EVREILOR
O PUTERE SATANICĂ
A ACAPARAT PESTE TOATĂ ȚARA NOASTRĂ
AU FOST CAPABILI SĂ PRINDĂ POZIȚII CHEIE ÎN VIAȚA NOASTRĂ SPIRITUALĂ ȘI INTELECTUALĂ
DAR DE ASEMENEA ÎN VIAȚA POLITICĂ ȘI ECONOMICĂ
ȘI DIN ACESTE POZIȚII CHEIE EI ERAU CAPABILI SĂ CONTROLEZE ȘI SĂ MONITORIZEZE ÎNREAGA NAȚIUNE
ACEASTĂ PUTERE AVEA, ÎN ACELAȘI TIMP
INFLUENȚA SĂ PERSECUTE CHIAR ȘI PRIN LEGE
PE CEI CE LUPTAU ÎMPOTRIVA ACESTEI PUTERI
ȘI CE ERAU DORNICI SĂ OFERE REZISTENȚĂ ÎN OPOZIȚIE AVANSĂRII ACESTEI PUTERI
ATOTPUTERNICUL IUDAISM A DECLARAT, DECI, RĂZBOI ASUPRA NOASTRĂ
ȘI CE AM REALIZAT ÎN ACEȘTI ANI! PÂNA ÎN 1939
INVIDIA A CRESCUT ÎN ACELAȘI FEL
ACEAȘI BĂRBAȚI CE ÎN TRECUT AU DUS GERMANIA ÎN RĂZBOIUL MONDIAL I
"DL. CHURCHILL" A ÎNCEPUT IMEDIAT SĂ-L AGITE
PE "DL. EDEN"
ȘI APOI DESIGUR PE EVREI, CU HORE BELISHA ÎN FRUNTE
CAMPANIA DE MINCIUNI A ÎNCEPUT
AN DUPĂ AN...
AU SPUS: "DA, SE ARMEAZĂ PE EL ÎNSUȘI"
DA, MEREU AM FĂCUT ASTA
EI DE ASEMENEA M-AU ÎNTREBAT ÎNAINTE
DE CE AI ATUNCI GRUPUL S.A.
DACĂ VREI PACE?
DE CE AI CREAT S.S.?
CÂND, DEFAPT, SINGURUL LUCRU CE-L VREI ESTE FRATERNITATE?
DEOARECE SUNT OAMENI CE NU O VOR!
ȘI AM VRUT SĂ LE ARĂT
CĂ ERAM PREGĂTIT DE ASEMENEA PENTRU ASTA
CEA MAI PREȚIOASĂ POSESIE CE O AI ÎN LUME...
ESTE POPORUL TĂU...
ȘI PENTRU ACEST POPOR...
ȘI DE DRAGUL ACESTUI POPOR...
NE VOM ZBATE ȘI LUPTA!
ȘI NICIODATĂ NU VOM LENEVI!
NICIODATĂ NU VOM OBOSI!
NICIODATĂ NU VOM PIERDE CURAJUL!
NICIODATĂ NU VOM DISPERA!