Kom och lyssna, barn.
Ni kan dra lärdom av min berättelse.
Lärdom som kan rädda er en dag.
Så kom närmare och lyssna noga.
Det är berättelsen om det vackra barnet i den lilla skära mössan.
Hennes födelse var en gåva till hennes föräldrar i en tid av lidande och svält.
Hela byn var ense om vilket vackert barn hon var.
Men hon drabbades av sjukdom
och det spåddes att hennes första vinter skulle bli hennes sista.
Hennes far tog inte beskedet med ro.
Det ryktades om en besvär jerska
med makt att bota alla krämpor.
Allt som krävdes var att fadern var modig och litade på mörkret.
Det var han och det gjorde han.
Men då besvär jerskan tog sjukdomen
lämnade hon en gåva i dess ställe.
Det visade sig att barnet var synskt.
Alla trodde att de ville att hon spådde deras framtid
men ingen ville höra det hon sett.
Det är dock enbart det bittra slutet som kommer för alla.
Det försäkrade hon sig om.
För det visade sig snart...
...att hon även besatt andra krafter.
Hon verkade inte skona någon.
Inte ens sin egen far
som hade offrat så mycket för henne.
Därför beordrades det
att barnet skulle återlämnas till det mörker som skapat henne.
Hon gömdes undan, långt in i skogen.
Alldeles ensam, utan någon att leka med.
Men hon hade ändå sitt eget vis
att skaffa vänner.
Så, snälla barn: Akta er för gåvor.
Akta er för de som erbjuder dem
och de som är alltför ivriga att ta emot dem.
Sagor är lustiga, de slår rot i huvudet på en.
Jag minns inte var eller när
jag först hörde berättelsen om det vackra barnet i den lilla skära mössan.
Det känns som att jag alltid kunnat den.
Jag undrar hur vissa får sagor skrivna om sig.
Skulle jag vilja det?
Man måste göra sig så stort besvär, så blir man ändå väckt av någon prins.
Men jag ser inga prinsar här, bara min lillebror.
Han följer mig vart jag än går och jag måste dela allt med honom.
- Men han är i alla fall min. - Varför har du det där på dig?
Jag ska träffa John Stripp. Och hans hustru, om han har någon.
- Mor tror att han behöver en hushållerska. - Varför har dina läppar så märklig färg?
Okej.
Ser jag minsta kaksmula, så talar jag om det för dig först.
Okej?
Läser ni?
Nej, men jag kan baka och tvätta.
- Er far var bonde, inte sant? - Var, ja.
Han har gått till Herren. Mor är ensam nu och gör vad hon kan.
Hon kan väl göra ytterst lite tills den hemska pesten är över?
- Det sägs att det är en förbannelse. - Bara genom människans inkompetens.
Som så mycket annat.
Och hela systemet är absurt.
Det är galet. Vi är skyldig någon biskop grödor och får inte göda våra egna...
Ni gör bäst i att begränsa antalet ord som kommer över era läppar.
Ja, sir.
Gör något vänligt för en gammal man, är ni snäll.
Säg "herrn" istället.
- Ja... Herrn. - Duktig flicka.
Våra gäster lär föredra det.
Jag vill fråga er något. Har ni behållit er mödom?
- Ursäkta mig? - Be om ursäkt, ni. Frågan kvarstår.
Är ni...
...intakt?
Tänk om jag hade örfilat honom.
Hade jag känt stolthet eller ingenting?
Hade du dött av att le emot honom och bara tacka?
Han behövde ingen hushållerska.
- Du kan inte stanna här, Greta. - Varför inte?
Det finns inte utrymme.
Stället kryllar av spöken.
De hungriga spökena efter allt som försvunnit.
Din fars sitter där borta.
Och mitt kommer hit snart nog.
- Säg inte så. - Ta din bror och skynda er till klostret.
Bönfall systrarna att ta hand om er.
Hans blir aldrig insläppt i ett kloster.
Jag ber inte om att bli insläppt.
Då kan ni två bör ja arbetet med att gräva era egna små gravar.
Åh, Greta...
När du och din bror tar era spadar...
...gräv en grop åt mamma också.
Försvinn!
Annars hugger jag dig i småbitar.
Jag slet min bror ur sängen och vi flydde det enda hem vi haft.
Dörren slog oss i ryggen och den stora, hemska världen gapade framför oss
som en otäck mun.
- Du skulle ha stannat hos mannen i huset. - Du vet ingenting.
- Varför gör du alltid så? - Det gör jag inte.
Du ställer till det. Du hade fått eget rum. Du hade sett kaksmulor till slut.
Man får ingenting utan att förlora något.
När återvänder vi till mor?
Minns du änkan Hayes som gav far ägg innan hon blev sjuk? Hon bor uppåt vägen.
Hon kanske kan ta hand om oss.
Hur kan du se så långt?
Man måste inte se saker som man vet om att de finns.
- Är du säker på att det bor en kvinna här? - Jag är säker på att en kvinna bodde här.
- Det luktar inte som en kvinnas hem. - Var glad att vi har tak över huvudet.
Det är ingen järnjungfru, i alla fall. Kom.
Tror du att mor har det bra?
Hon mår nog bra så länge vi mår bra.
Greta... Kommer vi att klara oss?
Om jag får bestämma, så.
Bror!
Greta! Hjälp! Få bort honom!
Hallå!
Det är inte möjligt.
Ni har visst skickats hemifrån ensamma
med enbart kläderna ni har på er. Det är inte mycket.
- Jag har en yxa. - Jaså?
Då har du gömt den väl, unge man.
Jag har en yxa hemma, menar jag.
Jag kan visa er till skogshuggare. Bra folk med gott om pengar.
Mat, om ni förtjänar det.
De ger dig en ny yxa och visar hur den används.
Du, jänta, får lära dig om örter och odling.
Om inte världens män har mer uppenbart bruk för dig.
Min herre, vad kan vi erbjuda er för maten? Ni hade ätit den annars.
- Jag ogillar kanin. - Vad vill ni oss, då?
Ni har ingenting jag behöver eller begär. Vänlighet är sig själv nog.
Grymhet straffar sig själv. De onda lever på bedrägeri.
Den som sår rätt får riklig skörd. De som gör det rätta får ett gott liv.
De som söker ondskan, dör.
- Men alla dör. - Jo, men inte än.
Ät er mätta och låt mig ge er ett bad.
Gossen är så lortig att man kan ta honom för kompost, förutom de kloka ögonen.
Kan man lita på de som dyker upp precis när man behöver dem?
Eller känns det som om de legat på lur, beredda på språng?
Gå västerut i två hela dygn.
Följ vägen jag har ritat ut, så finner ni det ni söker.
Avviker ni, så kan ni stöta på varg. Gör ni det, så stanna inte och konversera.
De är vackra, men samtalar dåligt.
Varför kunde vi inte stanna hos jägaren?
Ville han ha barn, så hade han nog tillverkat egna.
- Tillverkat? Av vad? - Måste jag förklara precis allting?
Mor tillverkade ju inte oss. Vi fördes in genom hennes fönster av fåglar.
Självklart, Hans. Så dum jag har varit.
- Är du klar? - Ja, och jag är fortfarande hungrig.
Det är resultatet av att du äter för mycket.
Jaha...
Minns du särskilt mycket av far?
Nej, inte särskilt mycket.
Berätta sagan igen. Den om det vackra barnet med den lilla skära...
Inte just nu. Den är för otäck, du bör jar se saker som inte finns.
Och saker som finns.
Den är inte otäck för mig och den hjälper mig att sova.
Greta, jag är rädd.
Det är ingen och ingenting där.
Jag sa till mor att jag ser saker. Som om jag drömde när jag var vaken.
Hon sa åt mig att tiga om det
och att små flickor aldrig ska...
- Vad ända in i helvete gör du? - Övar inför när vi möter skogshuggarna.
Du sa helvete.
- Men! - Ditt övande för onödigt oväsen!
- Förlåt, jag är hungrig. - Jag är hungrigare än du.
- För att du är en gris. - Du är en större gris.
Ja, det är jag.
När äter vi igen?
Greta.
Greta, jag är hungrig.
- Det ser ut som svamp. - Ja, men de är lika olika som människor.
Den kan vara ovänlig. Vi får nog fråga dem.
Jaha. Nåväl, här är vi nu. Trevligt att råkas.
Vi har inte ätit på alltför länge. För att vara öppenhjärtigt ärlig...
Vi funderade helt allvarligt på att supera... På er.
Säg mig, märkliga små ting... Är ni vänliga eller ej?
- Vad sa den? - Märkligt nog sa hon nog "ät mig".
Följ mig.
Finn mig.
Följ mig, syster.
Greta... Finns den där?
Annars finns inte vi.
Känner du doften?
Greta, det doftar kaka!
- Du. - Släpp mig! Greta, det doftar kaka.
Jag kan inte stå emot.
Greta, jag behöver mat.
- Håll dig inom synhåll. - De har en rutschkana!
Ändå ser jag inga barn.
Dessutom doftar den bacon.
Titta in genom fönstret eller så.
Nå, vad ser du?
Bara himmelriket.
Vad?
Greta, kom och titta!
Hans.
Bror!
Du måste vara systern jag hört så mycket om.
Var försiktig, min vän.
Påbör ja ingenting du inte kan hindra.
- Vi avsåg inte att stjäla från er, frun. - Frun? Tror du att jag är gift?
Ser jag fjättrad ut?
Säg mig hur ni hamnade i min skog.
Så charmerande förklädeslösa.
- Mor har hamnat i nöd. - Oftast det första en mor hamnar i.
Min syster vill inte gå i kloster.
Ett kloster är inte rätt plats för en flicka med tåga i benen.
Även om det knappt är något kött på de benen.
- Väntar ni inte gäster? - Gäster? Jag har hellre kackerlackor.
Jag ser bara så ni inte har löss innan ni lägger huvudena på mina kuddar.
Aj!
Ni är rena nog. Ät nu.
- Och vila. Det är redan bäddat åt er. - Tack.
Men vi stannar verkligen bara som hastigast, sedan måste vi iväg.
Mjölk. Bra för benen.
Ett hår här, ett hår där.
Mina ögon är hungrigare än magen, som du märker.
Och din mun gapar för stort, såklart.
Min mor, hon dödade mig.
Min mor, hon åt mig.
Vilken vacker fågel jag är.
Frukost.
- Inget kött till frukost? - Nej tack, frun.
Hon kan ta all världens grönsaker. Jag äter kött och blir stark som en oxe.
Hon blir stark nog, precis som oxen, med ben gjorda av grönsaker
som drar vagnen och den fete mannen som sitter på den.
- Jaha, där strök en till med. - Ska jag inte hjälpa er med den?
- Ursäkta? - I utbyte mot er generositet...
...borde jag vara den som böjer mig.
- Det var en ny idé. - Jag kan baka, tvätta och bädda.
Eller ta hand om de djur som behöver tas om hand.
- Och jag kan hugga ved. - Han lär sig.
Jag brukar inte anställa barn, men här låter det som ett rättvist utbyte.
Bara tills vi ger oss av för att finna något mer permanent.
Vi ska arbeta hos skogshuggarna snart.
Skogshuggarna får visst vänta ett slag.
Jag hittade er först.
Skjutdörrarna till höger.
Lut och vinäger på den hyllan, tvål av djurfett där.
Håll eggen högt, så. Sedan sänker du den försiktigt.
Mycket bra. När du kommer in i det kan du fortsätta med de andra i skjulet.
Jösses, vad stilig du är.
Kom igen.
Det är inget att nysa över.
Trots din varma rodnad verkar du frysa.
Kom, jag vill visa något.
Lakrits, vitlök, calendula, skägglav
mjöl av rölleka, vedel och slutligen kattklo.
- Här. - Vad?
Drick det. Imorgon är du som en ny flicka.
Om inte imorgon, så snart nog.
Hursomhelst så tar du första steget.
Den unkna doften är bara väktaren vid porten till undrens palats.
Stanna hos honom vid porten, eller ta reda på vad som sker där inne.
Du ska följa med mig!
Idiotiska träd.
Ni lär er snart.
Kom ihåg att konungen är rädd och det ska han vara.
Drottningen kan göra som hon vill.
Greta, den är naken.
Din tur.
- En storm är på väg. - Nej. Jag var ute hela dagen.
Jag känner igen regnmoln, det fanns inga.
Hur som helst, så tog jag in din yxa utifall att.
- Hur kan du veta? - Kvinnor vet ofta sådant de inte ska.
Inte sant, Greta?
- Greta är ingen kvinna. - Inte? Vad är hon annars?
Är hon en orm? En groda? En gris?
Se inte på oss.
Se inte på oss här.
Nere i vår håla i jorden.
Vi har åldrats här nere.
Se inte på oss.
Greta.
Var mina drömmar endast resultatet av för mycket fet mat innan läggdags?
Eller var de ett budskap, en varning?
Gick jag miste om en chans att lyssna till mig själv?
Du.
- Vi gör bäst i att inte stanna för länge. - Vad?
- Ska vi ge oss av? - Ja, till skogshuggarna, som vi sa.
Vi har hittat sysslor här och maten har du nog sett.
- Något är på tok här. - Men det är ju så behagligt.
Men vad gömmer sig bakom behaget? Det finns ting här, onda ting.
- Vilka onda ting? - Överflödet, exempelvis.
Det finns för mycket och det är inte rätt. Var finns djuren?
Var får hon mjölk ifrån? Var trollar hon fram sina oändliga kakor ifrån?
- Det finns själar fångna under huset. - Men vari ligger problemet?
Något bakom, under eller dolt.
- Den stora, hemska världen är vad den är. - Vi är i säkerhet nu, det ville du väl?
Imorgon kan ni väl skicka mig att proviantera? Jag har öga för matvaror.
Det behövs inte.
Plommon håller sig bara i tre dagar. Skinkan är osaltad, den måste vara dålig.
Men det är den inte.
Ja!
Du har visst hittat en gammal som fått för mycket att dricka.
Det finns flera i skåpet i hallen, längst in.
När du hittar den ska jag visa något.
Tanken i ditt huvud lyder: "Gå och titta i skjulet. "
Där finns sågar att vässa till de dödas ben.
Tanken i ditt huvud lyder: "Gå och titta i skjulet. "
Där finns sågar att vässa till de dödas ben.
Vad äter med tänder, men blir aldrig mätt?
- Har du drömmar? - Vissa nätter.
- Vissa nätter sover jag inte alls. - Ligger du vaken och lyssnar till skogen?
Bra.
Luften svämmar över.
Man behöver bara sträcka ut handen och ta för sig.
Du har makten att se det som dolts och ta det.
De småsinta tror bara på vad de ser.
De ritar in sig i en liten ruta och väntar på att bli hämtade.
De undrar aldrig vad som styr deras öde.
Men vi vet att vi styr vårt eget öde, inte sant?
Sådana som jag och du
vi står i kontakt med källan.
Hon ger oss fröet till överflöd och vi odlar dem i vår trädgård.
Vi skördar och med detta skipar vi rätt.
- Ni säger vi, men jag har inte medgivit. - Du behöver inte ge ditt medgivande.
Du har det redan inom dig.
Du kan antingen låta det vila
eller låta det vakna.
Nu till salvan.
Jag ser att den tycker om dig.
Säg åt den vad den ska göra. Du har talat med ting förr, det vet jag.
- Vad kan den göra? - Mer än att ligga där som spilld mjölk.
Så du valde att väcka den, ändå.
- Men hur kunde den... - Tänk mindre, min sköna, och vet mer.
Fortsätt. Den väntar på sin mästare.
De dödas ben.
- Ta en tugga till. - Jag vill inte.
- Jag skulle inte bita den om den bet mig. - Det är ju din favorit, min lille kämpe.
- Till och med skalet är fyllt. - Och den är tillbaka imorgon.
- Som solen, men med än mindre förklaring. - Tyst, du är ohövlig.
Tig och ät nu.
Vad gör du med henne hela dagarna?
Hon lär mig saker som kan rädda mitt liv eller förbättra det.
Hon är faktiskt inte vår mor.
Nej, det är sant.
Hon har mycket att ge. Du förstår inte, det finns många gåvor här.
Du säger alltid att det inte finns gåvor, att inget ges utan att något annat tas.
Så vad är det hon tar?
Jag är rädd nu. Jag vill hem och träffa mor.
- Vi vet att ingenting finns där. - Men gåvor, minns du inte?
- Glömmer du att vara rädd för gåvor? - Nej.
Men berättelsen om flickan som föddes, då?
- Det är inte så. - Byborna sa alla hur vacker hon var.
- Nu håller du mun. - Det hände sig att hon fick en gåva...
Håll tyst, pojk. Jag skriver min egen berättelse.
- Greta... - Vill du härifrån? Jag visar hur du gör.
Greta! Lämna mig inte!
Greta!
Följ mig.
Nog var det väl bara en mardröm? Önskan att bli kvitt honom var verklig.
Men att skicka iväg honom ensam i natten? Det kan inte vara sant.
Hans?
Han är ute och tjurar. Han beskyller trädens styrka för sin egen svaghet.
Han är bara en pojke.
Även den minsta sten gör resan svår när den väl hamnat i ens känga.
Du har låtit honom bli en börda för dig. Inatt skakade du den av dig.
- Gjorde jag? - Gjorde du inte? Du är inte hans mor.
Ändå minns du inte senast du inte visste var din lilla gosse var.
- Han borde inte vara ute ensam. - Kanske inte.
Men det borde definitivt du.
Jag borde gå till sängs för att vara uppe vid soluppgången och söka efter min bror.
En utmärkt plan.
Men jag fruktar att jag ska få en orolig natt.
- Kan ni ordna något som får mig att sova? - Jag ordnar en sömndryck.
Det hjälper alltid, du sover som ett barn.
Ett barn som just stulit sin mors sömndryck.
Ja. Tack.
Var försiktig med sömndrycker. Minsta lilla avsteg
så blir det något helt annat.
Något som ger nattmaror.
Jaha. God natt, då.
Du.
Seså. Här ska du inte vara.
Skärp till dig, se på mig!
Det kvittade om det var dröm eller sanning.
Det hemska jag sett under huset bevisade det jag redan visste.
Jag kunde bara vara lugn och spela dum tills jag kunde överlista henne.
Otäck natt, inte sant?
Kände du när vinden från kullarna fick alla fönster i öst att rista?
Jag gjorde nog inte det.
Då gav min sömndryck önskad verkan.
Har du sett den färska mjölken?
Ja, jag såg det. Mums.
- Några spår efter vår lille rymling? - Nej, inga.
- Jag håller näsa och öron öppna. - Ska ni någonstans?
Det är ovanligt att naturen kallar mig. När hon gör det, så försöker jag svara.
Se till tekannan, är du snäll.
Gör en kopp te till när jag är tillbaka, är du snäll. Och lämna maten framme.
Jag kanske vill ha en munsbit senare.
Jag har funderat. Det är kanske bäst att Hans inte är med oss längre.
- Jaså? - Han skulle bli rädd för dig.
Precis som alla kloka män. Och rädsla blir så lätt till hat.
Det är bäst att han minns dig som du var istället för som du är menad att vara.
Kommer allt ni visar mig en dag att göra mig väldigt mäktig?
- Ja. - Kommer jag att ha makt över allt?
Nästan allt. Vi måste acceptera våra svagheter.
- Har ni några brister? - Bara det som har tagit en del av mig.
Bara det som har tagit en del av dig.
Det kommer att förgifta dig, så du måste förtära det.
- Annars förtär det dig. - Förtära gift?
Hur ska man annars bli immun?
Saken med gift
är att av allt i den stora, hemska världen smakar ingenting så sött.
- Vad har ni gjort med min bror? - Flyttat honom. Han stod i din väg.
- Han är det enda jag har. - Säg om det, så blir din tunga en blomma.
För att visa hur söt, dum
och tillfällig du har valt att vara.
Eller så kan du följa den väg jag har stakat ut åt dig.
Gör vad du vill med mig, men bara om du befriar honom.
- Det kan jag aldrig göra. - Varför inte?
För att den lilla gossen är ditt gift.
Det enda som återstår är att göra honom utsökt.
- Ni får inte. - Min kära, jag kan inte minnas...
...att jag någonsin velat göra något annat.
Jag avundas dig
som står på tröskeln till din egen upplevelse, med allt framför dig.
Att få vara ung igen...
Välbalanserat. Jag beundrar utförandet.
Men jag blir mest nyfiken på varför.
- Varför söva mig när så mycket ska göras? - Jag vägrar göra som ni vill.
- Jag är inte alls som ni. - Vi är gjorda av samma materia.
Samma lort.
Hur skulle du annars kunna min berättelse utan att jag berättat den?
- Er berättelse? - Vi har fått samma gåva. Samma magi.
Precis som hon.
Med sin lilla skära mössa.
Hur kan ni min...
Jag vet att det är din favoritsaga, men du berättar fel version.
Det stämmer att hon var ett väldigt vackert barn. Det såg alla.
Men inombords var hon rutten ända in i märgen.
Hon var söt som vinäger.
Till och med jag hatade henne och jag var hennes mor.
För hon tog allt ifrån mig.
Hon hade förintat mig med
om jag inte hade gjort mig av med henne.
Jag återlämnade henne till mörkret som skapat henne och trodde att det var över.
Men jag hade fel. Hon stannade hos mig.
I mina tankar och mina drömmar. Hon var fäst vid mig som min skugga.
Hon lovade mig att få prova på de krafter hon hade.
Allt som krävdes var att jag var modig och litade på mörkret.
Det var jag och det gjorde jag.
Precis som hon hade gjort gjorde jag mig kvitt alla andra band.
Jag gjorde mig av med allt och åt mina barn.
Jag längtade så efter mina egna krafter att jag knappt ens tuggade.
Jag maskerade mig med hög ålder
för att verka vänlig och svag.
Jag byggde oss ett hus
med ett ordentligt kök och en matsal.
Jag kan rada upp alla deras namn, om jag skulle behöva.
Det fanns en Thomas och en Isabella, en rar William
och en söt Elisabeth, en Harry och en Sarah
en Paul, en Kate
och nu, bara för din skull, en Hans.
Gör dig bara av med honom och anamma dina krafter.
En sådan söt gosse. Söt och trind. Och fast i hullet.
Var är han? Var är min bror?
Stanna ett tag, vet jag. Du kanske till och med tycker om det.
Jag hoppas bara att du är hungrig.
Din tid är kommen, lille vän.
Kyss din syster god natt.
Bror. Hör på. Jag vet att du är där inne. Jag ska få ut dig.
Trots att du är förblindad, ska du se mitt ansikte igen. Det är mitt eviga löfte.
Nu räcker det. Upp i säng med dig.
Duktig pojke.
Vilken värld.
Stanna, Hans!
Hans!
- Greta? - Såja. Du är trygg.
Det är du så länge jag får bestämma.
- Men hon, då? - Hon bor inte kvar längre.
Greta, du är rädd.
För vad?
För världen?
Nej.
Bara för mig själv.
Du kommer alltid ha en del av mig, broder.
En del av mig som du inte har tagit, utan som jag gladeligen givit dig.
Den följer med dig när du går.
- När jag går? Utan dig? - Ja.
Den berättelse vi delat blir nu till två och vi går skilda vägar.
Din leder dig till det du behöver finna.
Min för mig uppåt.
Jag har sagt åt honom att ta hand om dig och se till att du kommer fram i säkerhet.
Greta, vi kommer att ses igen.
Men vart tar han mig, egentligen?
Att låta honom gå var inte svårt.
Ska han hitta sin egen väg kan jag inte stå i vägen
precis som han inte bör stå i min.
Det hade hon åtminstone rätt i.
Låt honom finna sin egen berättelse
och sitt eget mod att leva i den.
Precis som jag ska leva i min. Jag har en egen kraft att odla.
Jag hjälper den växa och litar på att jag kan hantera den.
Jag vet att valet är mitt. Jag kan göda den med mörker eller massor av Ijus.
Jag tittade, såg och förstod.
Nu när den som tog dem tillfånga är borta och elden har slocknat
fick de sin frihet tillbaka.
De har fått frid.
Och jag var också fri.
Att gå vidare och aldrig se tillbaka eller bygga något nytt på det som förstörts.
Min väg skulle visa sig.
Allt som krävdes var att jag var modig och litade på mig själv.
Jag är modig och jag ska lita på mig själv.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren