EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Allt jag har gjort - gör det inte.
Du får bara fiender.
Kan du hantera alla svårigheter? Jag vet inte.
Har du ett starkt psyke? Jag vet inte.
Vill du bli som jag? Ingen idé - du är inte jag.
Om du verkligen vill bli som jag, och göra det jag har gjort...
Var förberedd.
Om Nico gjorde en film skulle den ha fler delar än Harry Potter.
Det skulle bli som Star Wars.
Slutet är början, men början är egentligen inte slutet.
Han gör mål igen!
Anelka är igenom!
Okej... "Le Che".
Le Che.
Han har integritet, han skyddar en, han är pålitlig.
Han är 17-åringen som skakar om fotbollsvärlden.
Nicolas Anelka är lite av den bortglömde fotbollsspelaren.
Nico är unik. Man antingen älskar eller hatar honom.
Han är ingen ängel när han inte vill vara det.
En osportslig gest från Anelka.
Han sa: "Han måste be på sina bara knän om jag ska spela för Frankrike igen."
Nico kan inte vara politisk korrekt.
Nicolas Anelka utkastad från det franska landslaget.
Om det här stämmer så är det oacceptabelt.
Man blir så arg när man känner honom, och han anklagas för allt det där.
För han är raka motsatsen till det som sägs om honom.
Champions League? Här är den.
Nico är som en storebror. Han har alltid väglett mig.
Det är alla excesser - pengarna, individualismen...
Frågar man mig är han en av världshistoriens bästa anfallare.
Det där gjorde han bra. Får iväg...
-Kära nån! -Vilket mål!
Satan, Nico...
DUBAI FÖRENADE ARABEMIRATEN
Allt bra? Det är dags nu.
Dags att gå till skolan. Det är dags...
Bravo!
Jättebra.
Kais, det är dags.
Dags att gå upp. Okej?
Jag sa inte till när jag lade av, för vem bryr sig?
Det är oviktigt.
Jag hade spelat i 20 år, så det var dags.
Så där, ja!
Jag kunde ha fortsatt spela...
...men då hade jag behövt vara ifrån min familj igen.
Jag nådde en punkt där jag tänkte: "Nej, jag är nöjd så här."
Livet är bra nu. Jag har min familj och mina barn här.
Jag vill se dem växa upp, och leva ett lugnt liv.
Nico sa alltid: "När jag lägger av med fotbollen
vill jag att vi flyttar till Dubai, för jag mår så bra där.
Solen skiner, folk är avslappande."
Vi älskar att bara vara hemma med barnen, som en familj.
Så där.
-Det är dags. -Kom nu.
Det är mot slutet av karriären som man inser vad man har åstadkommit.
Antingen är man stolt, eller så tänker man:
"Jag har betett mig som ett offer, eller som ett får, i 20 år."
Och så ville jag inte tänka. Och så tänker jag inte.
Pappa jobbade inom det offentliga, och mamma jobbade på en gymnasieskola.
Pappa jobbade på Versailles skolförvaltning. Vi var inte fattiga,
men inte heller rika. Mina föräldrar fick slita hårt.
Jag hade en underbar barndom. Jag är stolt över att vara från förorten.
TRAPPES FRANKRIKE
Vi umgicks jämt, både ute och inne.
Vi gick i skolan, tittade på film, lyssnade på musik. Spelade fotboll.
Vi var väldigt tajta. Vi gick i samma klass i skolan.
Här har vi fotbollsplanen.
Det var en gräsplätt där det alltid var en match på gång. Vår egen Parc des Princes.
Jag minns kvällar när gräset hade frusit. Vi sa: "Äh, nu går vi hem."
Det gick inte att spela på det. Men han fortsatte. Han ville spela.
Alla spelade där, stora som små. Och Nico spelade med alla.
ANELKA SPELAR FÖR FC TRAPPES
Jag började när jag var åtta, med Karim och Sami.
De gick hem, och jag sa åt dem att jag inte bara ville spela fotboll.
Jag ville bli stjärna.
Det var bara för mycket. Han klädde ut sig till fotbollsspelare när det var maskerad.
Fattar ni?
Och jag bara: "Du får klä ut dig till nåt annat!" Nej, fotbollsspelare.
Jag kunde ju inte gå som Zorro.
Jag spelade fotboll för att jag ville vara som min storebror Claude.
Han var min förebild - jag gjorde som han.
Och jag ville göra samma sak som han gjorde i den åldern.
Jag vet inte om hans kärlek till fotbollen kom från mig...
...men jag ville hjälpa honom att bli bättre
och utvecklas till en jättebra spelare.
Han ville det, och han hade talangen, men han fick inte chansen som jag fick
med uttagningarna till Clairefontaine.
Jag flyttade hemifrån när jag var 13. Du är 10 nu, snart 11.
Tänk dig att du skulle flytta hemifrån om två och ett halvt år.
-Jag bodde på Clairefontaine. -Vem bodde du med?
Jag bodde på ett... Det var som ett träningscenter.
Det var ett stort hus med en massa 13-åringar, och vi bodde ihop.
INF är det bästa som finns. På den tiden var det den allra främsta fotbollsskolan.
Det är kanske 500 ungdomar som vill komma in på skolan.
Är man en av de 23 som kommer in, då har man talang.
Kom igen!
De tar in 20 ungdomar.
De säger åt dem att de ska bli fotbollsproffs.
Men av de 20 är det bara en, två eller tre som klarar det.
Så det är som på arbetsmarknaden.
På ett sånt träningscenter är det krig.
Konkurrensen är skoningslös. Man måste spöa kompisarna som har samma mål.
Om man inte är redo för det när man är 14, 15, 16...
Nej, då tror jag inte att man fixar det.
Gå på mål!
Hjälp honom! Ja!
Jag skulle börja mitt andra år, han sitt första.
Folk snackade i matsalen. "Den där killen i ettan är riktigt bra!"
Nico var så bra att jag inte såg honom som en lillebror
och jag tror inte att han såg mig som en storebror. Vi tävlade bara.
Enligt mig var han mest begåvad av alla. Han hade en gåva.
Men akta...
Man måste vilja det, och det kan vara svårt att veta när man är 13.
Det mest slående var förvandlingarna.
Varje gång vi såg honom hade han växt lite och blivit ännu lite bättre.
SOM 16-ÅRING KOM NICOLAS ANELKA TILL PSG:S PROFFSLAG
Jag spelade i reservlaget, men även med proffslaget.
Jag var inte proffs, men jag tränade ofta med proffsen.
Bland spelarna fanns George Weah, Ginola,
Bravo, Bernard Lama... PSG:s legendarer.
Han hamnade i en klubb som hade vunnit Cupvinnarcupen.
Unga spelare som han skickas ofta till lite sämre klubbar för att tuffa till sig,
men han hamnade snabbt i en av Europas allra bästa klubbar.
Jag kände inte till deras fotbollsstil, så jag fick lära mig.
Jag fick mycket stöd av Samir Amirèche.
Han tränade med proffsen som han spelade med sina kompisar där hemma.
Han var avslappnad, men han var snabb med boll.
När man spelar med proffsen så kämpar man. Det är stimulerande. Alla är på.
De andra var 23 till 27 år gamla, så jag spelade mot gamlingar.
Om man vill lyckas får man inte tro att de andra är bättre än en själv.
Ibland hör jag unga spelare säga: "Ja, han är så fantastisk!"
Helt galet. De kommer aldrig att lyckas om de snackar så.
Jag skulle aldrig säga att nån är bättre än jag.
Även om han var det. Omöjligt.
PARIS FRANKRIKE
Med 20 minuter kvar av matchen byter Anelka av Loko.
Varför detta fokus på honom? För att PSG säger att han är morgondagens stjärna.
Pressen är stor. Alla tittar på en. Alla ens kompisar tittar på en.
Min son är 16 år i dag. Samma ålder som Nico när han lyste upp Parc des Princes.
Vi var så stolta.
FÖRSTA MÅLET SOM PROFFS
Jag såg med beundran på hur han hittade sin roll i PSG.
Han var smart, snabb och smidig.
Det slog mig att min kompis faktiskt var bra nog för att spela på den nivån.
Han spelade med stjärnor, och han var bra nog.
En sån spelare, som kommer in och visar en sån mognad, trots sin ringa ålder...
Det var nån som fotbollsvärlden skulle prata om.
Jag skickade dit mina talangscouter.
Han var en sån där spelare som befann sig mellan juniorerna och proffsen.
Han kände sig kanske inte riktigt uppskattad. Han var besviken.
Jag tog in honom och frågade:
"Vill du komma till Arsenal?" Och han svarade ja.
Nu fotboll, och Anelka-affären.
Det här är 17-åringen som skakar om fransk fotboll.
Han har precis skrivit på för den engelska klubben Arsenal.
Anelka hamnade ovetandes mitt i en juridisk strid.
Enligt franska regler måste den 17-årige lärlingen
skriva sitt första kontrakt med klubben som tränade upp honom - PSG.
Men Arsenal hävdar att Bosman-fallet
och den fria rörligheten i Europa befriar dem från den förpliktelsen.
Vi var lite oroliga, för vi var de första som...
...så att säga trotsade det franska fotbollssystemet.
Fransk fotboll håller ihop. Deras träningspolicy står på spel.
Det här fallet avgörs av ligan och UEFA,
för att undvika fler Anelka-affärer.
Vi måste lösa det här snabbt, och få till ett lagstöd
för att kunna behålla ungdomarna tills de är 22 eller 23.
Paris lät honom inte spela, men han sa: "Jag förtjänar att få spela."
Han var den förste spelaren som gav PSG fingret.
Alla pratade om det.
Stjärnan som förkroppsligade PSG:s träningsprogram drämde igen dörren.
Han var en symbol för Bosman-fallet.
Den fria rörligheten av spelare och människor.
Han banade väg för andra ungdomar på träningscentren.
Så han fick betala för att han var den förste som sa:
"Jag gör som jag vill, enligt Europas regler."
I huvudet är jag redan i Arsenal. Jag skrev på för dem.
Jag ville verkligen lämna PSG. Utan tvekan.
ANELKA LÄMNAR FÖR ARSENAL
Bara genier har det självförtroendet. De är som konstnärer, som van Gogh.
Ett geni utan självförtroende kan inte uttrycka sin konst.
Självfallet kan den attityden ibland uppfattas som högdragen
i och med att man uttrycker sin konst.
Folk som Thierry Henry var aldrig helt nöjda med sig själva.
Det visar på styrka att säga: "Jaså, får jag inte vara med?
Då gör jag så här i stället. Jag har det som krävs för att spela i England.
Jag är ung, men inte rädd."
Jag var helt i paritet med de andra anfallarna där...så jag satsade.
LONDON ENGLAND
Efter över en månads förhandlingar flyttade Nicolas Anelka, 17,
i går kväll till den engelska klubben Arsenal.
Jag minns att jag åkte dit med Eurostar-tåget. Det var inte lätt.
Men jag hade gjort mitt val, och var tvungen att stå för det.
Jag hade valt att flytta till England, och det fanns ingen återvändo.
När han kom till Arsenal hamnade han i ett gäng med mycket karismatiska spelare
som Ian Wright, Ray Parlour och Tony Adams.
Och det var Arsenal, en av sportens grundare och drivkrafter.
En klubb indränkt i traditioner
med passionerade fans över hela världen.
Det var inte lätt för honom i början, för han var en sann parisare,
som över en natt kastades in i en väldigt engelsk miljö.
Allt var nytt: mina lagkamrater, språket...
Som tur var hade jag Pat Vieira där.
Han hade ju inget körkort än, så jag brukade hämta honom.
Vi åkte till träningen tillsammans, och efteråt körde jag hem honom.
Jag försökte lära känna honom, för när man lämnar Frankrike
för att spela utomlands, kan man lätt tappa fotfästet.
Det var stor skillnad mot fransk fotboll - mycket närkamper och kroppskontakt.
Så jag var tvungen att anpassa mitt spel lite.
Jag var inte redo för strid. Så jag fick lära mig det i reservlaget.
Han hade inställningen att han var en toppspelare, som ungdomar brukar.
Men han saknade mognad och fysik.
Han tappade för mycket boll, och han var lite slarvig.
Jag spelade knappt de första månaderna. 10-15 minuter i några matcher.
Det var ingen höjdare. Jag började tvivla. Hade jag gjort rätt val?
DERBY ENGLAND
Det var den sista ligamatchen, borta mot Derby County.
Alla satt på bussen. Alla utom Nicolas Anelka.
Tränaren väntade på mig. Han kom och hämtade mig.
Jag knackade på dörren. Han släppte in mig, och han höll på att packa väskorna.
-Jag frågade vad han gjorde. Han sa: -"Jag vill inte följa med."
Tränaren sa: "Ansträng dig lite, så ska du se att det lönar sig."
Efter 20-30 minuter...
...lyckades jag övertyga honom.
Matchen startade.
Efter fem eller tio minuter blev Paul Merson skadad.
Tränaren tittade på mig och sa: "Kom igen, du ska in."
-Bergkamp... -Jag spelade fram till två mål.
Underbar liten touch där. Han får igenom bollen, och där sitter trean!
Han var fantastisk!
Jag blev matchens lirare.
Vi vann matchen. Han tog en dusch, och till skillnad från dagen före så log han.
Det klickade bara till.
En anfallare behöver det, även om man är mentalt stark.
Man måste känna att man har tränaren på sin sida.
Att han låter en spela även när det går tungt
och man bara var halvbra i senaste matchen.
Arsène fanns där för mig, och den vetskapen gjorde att jag gav allt.
Och då går det bra, för det gör nåt med psyket.
Anelka... Vilket mål!
Nicolas Anelkas första för klubben!
Anelka mot Jaap Stam... Anelka vinner den duellen. 3-0!
Han ersatte Ian Wright,
som inte bara var en stöttepelare i Arsenal, utan även i fansens hjärtan.
Anelka! Det är ett kanonmål!
Vi låg 13 poäng efter Manchester United. Ingen trodde att vi kunde komma i kapp.
Petit... Batty försöker bryta. Och här är Nicolas Anelka, och han gör det!
Han förvandlades totalt på bara ett halvår.
Det var mot Blackburn. Det var han och målvakten
och han skottfintade på sitt eget lilla vis.
Han klev över bollen, och målvakten var bortgjord. Som om han var osynlig.
Han var som en katt. Han var både stark och smidig.
Fortfarande Anelka!
Jag kommer alltid att minnas den matchen.
Arsenal kommer hit med bara en förlust på 18 matcher.
Det var en jämn match, och vi var tvungna att vinna. Jag skarvade till Overmars.
Det är Overmars!
Och han gör mål!
Vi vann med 1-0 mot Manchester, i Manchester.
Kampen om ligatiteln är fortfarande vidöppen.
Han fick med Arsenal i matchen igen mot ett väldigt bra Manchester United...
...tack vare sitt självförtroende. Han kände helt enkelt inte av pressen.
Ligans sista match spelades på Highbury. Tony Adams gjorde det avgörande målet.
Kan ni fatta det?
Slutsignal!
Arsenal är ligamästare!
Det var väldigt speciellt. Men när man är 19 år gammal
inser man inte vad man har åstadkommit.
Den klassiska dubbeln är att vinna både ligan och cupen.
För ett engelskt fan, en engelsk spelare och alla som förstår sig på engelsk sport,
ä det den absoluta höjdpunkten.
FA-CUPFINALEN
Vieira...
Anelka, onside. Anelka drar ifrån... Och han gör mål!
Vi var ligamästare, och jag gjorde mål i cupfinalen. Det var den ultimata drömmen.
ARSENAL F.C. DUBBELN 1997/98
Jag kände att jag hade en chans att få spela i VM.
Sex för många. Vi hade förväntat oss 22 spelare,
men Aimé Jacquet presenterade 28 spelare
inför VM i juni. Några namn måste tas bort.
FRANKRIKE STÅR SOM VÄRD FÖR VM 1998
NICOLAS ANELKA ÄR EN AV 28 SPELARE PÅ LISTAN
MEN SEX STYCKEN MÅSTE BORT
Vi visste att vissa spelare inte skulle komma med i truppen,
eftersom Aimé hade sagt det.
Han hade tagit ut sex extra spelare, men han måste komma med en slutgiltig lista.
Gårdagen var lång för Jacquet.
Efter träningen vankade han ensam av och an längs planen.
Nästan ensam. Drygt 20 spelare inväntade hans beslut.
Det känns bra att vara med i landslaget som 19-åring,
men jag skulle bli besviken om jag missade en så stor turnering som VM.
Ja, det var en ära att få bära Frankrikes tröja.
Men det fanns alltid ett "men". Jag kände att det var nåt som inte stämde.
Den dagen var jag på rummet med Thierry.
Telefonen ringde, och de bad mig komma ner.
Jag gick ner till tränarens rum.
Jag var den andra eller tredje som kom. Vi stod på rad.
Och så förklarade han för var och en anledningen till sitt beslut.
Varför vi inte skulle få delta i VM-äventyret.
När det var min tur sa han bara: "I ditt fall är det inte så konstigt."
"Inte så konstigt."
Och så gick han vidare.
Visst, det rör sig om svåra beslut, som ibland kan kännas grymma.
Men vi lever i en grym värld.
Jag vet inte om de inser vad det innebär,
eller hur det kan påverka en ung människa,
att säga "I ditt fall är det inte så konstigt", utan förklaring.
Om man inte har ett starkt psyke kan det innebära slutet på karriären.
Vi stod och spelade pingis på Clairefontaine
när vi såg Nico komma ner för trapporna med sina väskor.
Han var totalt avslappnad och lugn.
"Ingen fara. Nu har jag tid att ta körkort."
Och jag tänkte: "Han är ju galen!"
Hans reaktion förvånade mig, och det var då jag tänkte:
"Nico Anelka skiljer sig helt från de andra spelarna - särskilt mig."
Jag såg dem åka därifrån. Vissa av dem hade tårar i ögonen.
En och en halv månad senare var vi bäst i världen,
medan de tänkte: "Jag gick miste om den viktigaste dagen i mitt liv."
-Frankrike är världsmästare! -En historisk kväll...
"Historisk" är en grov underdrift när är dags att summera
det som har hänt i Frankrike sen i går kväll.
Zidane! Zidane!
GÖR ZIDANE TILL PRESIDENT
Över en miljon människor samlades i Paris.
Ett helt galet ögonblick för en överlycklig nation.
Det gör en starkare, för man ser det som en orättvisa.
Nåt man känner att man måste övervinna.
Man måste jobba dubbelt så hårt för att göra comeback,
för man ändrar ju inte i ett vinnande lag.
ÅTTA MÅNADER SENARE GÖR ANELKA TVÅ HISTORISKA MÅL FÖR FRANKRIKE
LONDON ENGLAND
Lilian Thuram korsar mittlinjen, passar till Zidane.
Zidane skarvar vidare till Anelka... Anelka gör mål!
Nicolas Anelka från Arsenal inleder målskyttet.
Nicolas Anelka blir den första fransmannen som gör mål mot England på Wembley.
Dugarry till Zidane. Zidane till Dugarry. Dugarry i straffområdet.
Dugarry slår en crossboll, och det är mål igen!
Ett andra mål av Anelka här på Wembley, och Frankrike leder med 2-0.
Det är historiskt. Dubbelt historiskt.
Jättebra, perfekt. Jag tror att han är väldigt begåvad - det visade han i kväll.
Jag hoppas att det fortsätter, för Frankrike och för honom.
Plötsligt dök det upp en spelare som tycktes kunna fungera bra
med Zidane, fotbollsguden, så alla tänkte:
"Oj! Vårt segertåg kommer att vara i fem eller sex år till."
Jag hade hellre varit med i truppen som tog VM-guld, men sånt är livet.
Sånt måste man komma över, och det gjorde jag.
DUBAI FÖRENADE ARABEMIRATEN
Det jag har åstadkommit i livet och inom fotbollen...
Det var viktigt, men viktigast av allt är familjen.
-Vilken är det? -Vad menar du?
Jag hade tur som hade föräldrar som uppfostrade mig rätt...
...så jag försöker göra likadant, och göra samma sak för mina egna barn.
Vi kollar om det finns en plan.
De har inte sett mig spela så mycket.
Jag tog inte med dem på matcher så ofta. Jag ville inte tvinga dem till nåt.
Titta. Så här.
Så där, ja. Igen.
Jag ville inte att de skulle bli fotbollsspelare, för det är ett hårt jobb
och man måste ha talang.
Båda två spelar fotboll. Kais lite mer seriöst. Kahil mest på skoj.
Han älskar att ta dem till träningarna, vänta på dem, åka på matcher...
Lär dig lite mer teknik. Jag såg inget sånt på träningen. Ingenting.
Man spelar som man tränar.
Om man är kass på träningen är man kass på matcherna. Så är det.
Och om man inte tränar lite extra när det inte är träning...
...så blir man kass. Då blir man inte bra. Det var allt.
Säg inte att du vill bli fotbollsproffs. De är riktiga spelare.
Det är ett riktigt jobb.
MADRID SPANIEN
Anelka har uttryckt en önskan att lämna Premier League.
Och så sporten. Den franska anfallaren Anelka flyttar till Real Madrid.
Han efterfrågades av Real Madrid. Juventus var också intresserade.
Men efter drygt två år ville Arsenal inte sälja mig.
Jag hade gjort ett visst antal mål.
Men det var dags att söka sig till en bättre klubb.
Lazio i Rom erbjöd 200 miljoner francs
och Juventus i Turin 300 miljoner, men samtalen kollapsade.
Anelkas förhandlare blev för giriga.
Han fick mycket kritik för att han lyssnade på sina bröder.
Jag vet inte om hans bröder hade materialistiska motiv
eller om de sa: "Var utvecklas du bäst?"
Min ena bror kunde sköta mina finanser, eftersom han var lärare i redovisning.
Min andra bror spelade för PFC, som då spelade i tredje divisionen.
Så varför skulle jag be en främling sköta min karriär?
Om man är från förorten säger de att det är en "klan" eller till och med en "sekt".
Men när det gäller folk med finare bakgrund så heter det "familj".
Varför en "klan"? Kanske för att vi, när Nicolas ville lämna PSG
kämpade för det, och då började pratet om en klan. Klaner är slutna och hårdföra.
Men det är även det som gör oss starkare.
De symboliserade fotbollsbranschens utveckling.
Familjen Anelka var som en liten familjeägd livsmedelsaffär
omgiven av stormarknader som badade i pengar.
Folk sa att hans bröder manipulerade honom.
Men från 20 års ålder fattade han sina egna beslut.
Han flyttade till England för att han inte fick spela i Paris.
Han lämnade Arsenal trots att hans bröder ville att han skulle stanna.
Real Madrid är en av världens bästa klubbar
och när de vill ha en så går man inte dit för pengarnas skull.
Utan för att de, med sina sju eller åtta Champions League-titlar var nummer ett.
Madrid var helt galet. Massor med medier, massor med fans.
Den största övergångssumman i Real Madrids historia.
Vi hoppas kunna säkra klubbens framtid.
220 miljoner francs var den största övergångssumman nånsin.
Mbappé och Neymar tillsammans.
Jag hade inte väntat mig så här mycket folk.
Men det är kul att bli välkomnad så här.
Jag förstod vad det innebar att vara stjärna när jag kom till Real Madrid.
Och jag avskydde det.
Anelka gjorde sin första träning och träffade sina nya lagkamrater.
Spelaren väckte fansens passion på ett fullspäckat Ciudad Deportivo.
Efter presskonferensen satt jag i omklädningsrummet.
Jag var först där, så jag satte mig ner, men hela tiden kom det spelare och sa:
"Det där är min plats." "Förlåt. Kan jag sitta här?" "Visst, det går bra."
Sen kom nästa spelare: "Det där är min plats." Kanske 20 gånger.
Det var knappt att han fick låna utrustning av nån till första träningen.
Tänk er att Neymar skulle komma till PSG, och så var inte hans grejer där.
Det var äta eller ätas.
Och jag tänkte: "Vad gör jag här? Det här är fientligt territorium."
Och den dagen var bara början på mardrömmen.
-En av dagens toppnyheter... -Alla vill se Anelkas debut.
Bara han inte gör oss besvikna, för fotbollens skull.
Pressen var stor redan från dag ett.
Det förstod jag, för i den spanska pressen
såg jag mitt namn och bilder på mig varje dag.
En icke minnesvärd debut för La Ligas dyraste spelare.
18 mål för Arsenal i fjol, hittills inga i La Liga.
Det funkade inget vidare på planen, för jag hade inget privatliv.
Jag kunde inte göra nånting. 20 år gammal och kunde inte lämna huset.
Allt man gjorde kommenterades. Allt man köpte hamnade i tidningarna dagen efter.
Vi fick säkra hans hem, eftersom journalisterna kunde filma in utifrån.
Det var hemskt. För alla. Han låste in sig.
Till och med vi var... Gardinerna fördragna jämt. Det var outhärdligt.
Jag fick en panikattack, vilket jag aldrig hade fått förut. Jag skrek som en galning.
Ett tag trodde jag till och med att han skulle sluta med fotbollen.
ANELKA ÄR DEPRIMERAD
ANELKA LIDER ÄR ANELKA EN BLUFF?
I Real Madrid förväntar de sig mycket av en.
Pressen ville att jag skulle vara öppen. Men jag är inte öppen.
Det kanske var nåt som var viktigt,
för jag blev aldrig riktigt accepterad i laget.
Jag var medelmåttig på planen. Pressen var inte på min sida.
MADRID MARCAS KONTOR
Tidningen Marca bjöd in mig.
Jag ville erbjuda dem nånting, eftersom jag inte brukade prata med dem.
De skulle fota honom, och frågade om han ville spela ett FIFA-spel.
Jag spelade en match på tv-spelet. Mot Atlético, tror jag.
Dagen efter löd rubriken: "Anelka gör äntligen mål...i ett tv-spel."
MÅL I SITT FÖRSTA DERBY
Det var en pressfälla. Jag fattade det inte då.
I efterhand inser jag att jag tabbade mig,
men jag trodde inte att de skulle vara så elaka.
Efter det tänkte jag: "Okej, är det så ni vill ha det, så.
Jag hade tänkt ge er nånting, vilket jag inte brukar göra.
Jag tog ett steg i er riktning, och ni slog mig i ansiktet.
Inga problem. Ni får ingenting."
BRASILIEN VM FÖR KLUBBLAG
FEM MÅNADER EFTER ANKOMSTEN
HAR ANELKA FORTFARANDE INTE GJORT MÅL FÖR REAL MADRID
När vi åkte till Brasilien och VM för klubblag, långt från alla medier...
...och praktiskt taget inkognito, vaknade jag till liv igen.
Att bli delad etta i skytteligan, med en legend som Romário... Det tar jag.
En nummer nio behöver konkurrens. Och folk måste lita på dig...
...om du ska kunna göra ditt bästa.
MADRID SPANIEN
Denna vecka möts Barcelona och Real Madrid.
Nåt som alltid beskrivs som matchernas match.
Morientes... Madrid med en målchans.
-Mål! -Anelka gör mål!
Jag gjorde mål, och var jätteglad.
Mål för Real Madrid! Ett väldigt viktigt mål för klubben i vitt.
Nästa match var jag medelmåttig. Och sen bänkade de mig.
Så en dag när jag kom till träningen sa jag: "Vi måste snacka."
De sa: "Vi pratar efter träningen." Och jag sa: "Nej, före träningen."
Men de insisterade: "Nej, efter träningen."
Jag tog deras reaktion hårt.
Jag tänkte: "Ni har dålig inställning, så nu tänker jag ha dålig inställning."
Jag förklarade krig. Jag ville ju bara prata.
Jag var fast i en förortsmentalitet, och jag var långt ifrån medgörlig.
Då smällde det.
Ett förbluffande uttalande från Madridspelaren Nicolas Anelka.
-Han förklarade, utan förvarning... -...att han vägrade komma till träningen.
Jag blev inkallad till en av klubbpresidenterna.
Vi pratade och han sa: "Det är bäst att du tränar i morgon."
Och jag svarade: "Vi får väl se i morgon."
Han vägrade träna i går. Han skulle vara på Ciudad Deportiva klockan 11 i dag.
I stället lät han sig intervjuas av fransk tv
och spelade fotboll i sin trädgård, som ni ser här.
Här har Lorenzo Sanz och Real Madrid ett stort problem.
Återigen var allt mitt fel, när det enda jag begärde
var att de lämnade mig i fred och lät mig fokusera på fotbollen,
för att försöka bevisa att jag hade talangen som krävs för spel i Real Madrid.
Nicolas hamnade på fel sida i varje maktkamp.
Han började strejka. Han sa: "Nej, jag tränar inte. Jag vill att ni förklarar."
Men i stället sa de: "Vi pratar efter träningen."
Vilket ledde till hans berömda citat: "Jag säljer hellre tv-apparater på Darty."
Jag beundrar honom för det. Jag sätter personen före idrottsmannen.
Han sa en sak som alltid fick mig att skratta: "Jag är en snubbe från Trappes."
NICOLAS ANELKA STÄNGS AV I 45 DAGAR OCH FÅR BÖTA 350 000 EURO
HAN RESER HEM TILL TRAPPES
Det var ett tag sen jag var i Paris. Det är skönt att vara tillbaka.
Jag ska besöka familj och vänner, och ha lite kul.
Han är en bra kille.
Han är ärlig.
Han är trogen.
Och han är väldigt lojal.
Han går för långt ibland, eftersom han är så impulsiv,
som så många andra som håller alla problem inom sig.
Och när de exploderar går de ofta längre än avsett.
Och det leder ofta till att de placeras i ett visst fack.
EFTER ATT HA BETT OM URSÄKT ÅTERUPPTAR NICOLAS ANELKA TRÄNINGEN
Det var svårt att börja träna igen, för de andra spelarna var emot mig.
De gav sig på mig ute på planen,
men jag hade spelat i England, så jag var bra i närkamperna.
Det förekom lite bråk och en del dueller ute på planen,
men efter det föll allt på plats igen.
En stor Champions League-match i kväll. Bayern München möter Real Madrid.
Semifinalerna är speciella, för då tittar alla.
Man kan förändra allt, vända lyckan.
Bollen till Anelka. Han är på rätt plats, och Real Madrid gör mål!
Det var tillfredsställande, eftersom jag fick spela i Champions League.
Han spelade en avgörande roll i båda matcherna mot Bayern,
och under hemska förhållanden, för bara två månader tidigare
hade han varit bänkad.
SEMIFINAL, RETURMATCH
PUSSAR
ANELKAS STORA KVÄLL
CHAMPIONS LEAGUE-FINAL
Välkommen till en spansk fotbollsfest i Paris! Champions League-finalen!
Nicolas Anelka med bollen... Han passar bakåt.
Bollen går till Michel, och nu till Morientes... Mål!
Matchen är snart slut. Real Madrid blir europeiska mästare!
Den 24 maj 2000! En historisk dag för Madrid. Och där är det slut!
Nicolas Anelka, vars namn ropade av fansen,
när han gick av planen och under prisutdelningen...
Nu kan vi äntligen säga att Madrid har La Octava!
Jag hjälpte Real Madrid vinna sin åttonde Champions League. Det är jag stolt över.
Det var knappast en barnlek för honom
och dessutom var det personligt. Det var en väldigt ljuv hämnd.
Jag åstadkom inte så mycket i Real Madrid.
Jag hade velat åstadkomma mer, men fick inte chansen.
Och jag var inte bra. Det var mycket som hände. Mycket jag ångrar.
Om man vill spela för Real Madrid
måste man offra en del, vilket jag var för ung för att förstå.
Det finns saker jag inte borde ha sagt eller gjort.
Men när man är först att göra nåt vet man inte det.
Det var väldigt tidigt i min karriär. Kanske för tidigt.
Jag uppskattade inte ögonblicket fullt ut.
Jag visste inte att det var den enda jag skulle vinna.
Först när man är 30 förstår man vad Champions League egentligen är.
Då vet man att det är svårt, och att alla vill vinna.
Man njuter av det på ett annat sätt än när man är 20.
Jag vet inte vad det här är.
Men det här vet jag vad det är.
Den är lite rostig, men...
Ja. Champions League? Här har vi den.
Real Madrid. 2000-2001, tror jag.
-Bravo. -Nej, det var 1999-2000.
-Jaså? -Ja.
-1999-2000? -Ja.
Och jag vann 2002-2004. Två år i rad.
I JUNI 2000 SPELAR NICOLAS ANELKA
SIN FÖRSTA STORA TURNERING MED FRANKRIKE: FOTBOLLS-EM
Jag hade just vunnit Champions League. Jag var glad över att vara med i landslaget.
FRANKRIKE-DANMARK 11 JUNI 2000
1998 vann vi hemma, och vi var världsmästare.
Att vinna VM var underbart, men man måste följa upp det.
Och vi hade två ungdomar från Paris förorter
och från Clairefontaine, i det franska anfallet.
Anelka får bollen. Han vänder sig om...
Och Thierry Henry kvitterar!
Jag var inte i toppform.
Jag hade inte fysiken som krävdes för att spela match efter match.
Han spelade många matcher, men inte finalen.
Och i stället minns folk Pirès och Wiltord, som egentligen var reserver.
ROTTERDAM NEDERLÄNDERNA
-Avspark i EM-finalen. -Frankrike mot Italien.
Pirès passar till Trezeguet, som skjuter!
-Ja! -Trezeguet!
Golden goal! Fenomenalt!
För egen del var EM 2000 höjdpunkten.
Det kan låta arrogant, men vi var oslagbara.
Det känns bra när man spelar bra.
Men när man är kass eller inte spelar så bra...
Jag är fotbollsspelare. Jag var inte där för att roa mig.
Jag var där för att prestera, och det gjorde jag inte.
Ja, jag var med, men jag bidrog inte med nånting.
Om jag kunde ta bort den titeln skulle jag göra det.
Att vinna till varje pris betydde ingenting för honom. Det var hur man vann.
Han kan inte låtsas vara glad om han inte är det.
Han är den han är. Han är sig själv. Och jag är tvärtom.
Jag kan le brett även om jag är ledsen.
Vi var unga när vi träffades. Han var 19 och jag var lite äldre. Jag var 21.
Vi var unga. Han höll på med fotboll och jag höll på med dans.
Det var mitt i flytten till Madrid, så för mig var det lite...
Jag visste inte riktigt vad som stod på.
När jag besökte honom var det fullt av journalister utanför.
Vi har varit ihop i över tio år. Det är viktigt att vara vän med sin fru.
Om man ska tillbringa hela sitt liv med nån
så fungerar det inte utan den där vänskapen och kärleken till varandra.
Det är grunden i alla förhållanden.
Ja!
Snyggt! Den är din! Ja!
Vi vet att han inte kan spela tillbaka, så spela på honom. Det är hans svaghet.
Sätt foten så här. Och kör. Så där, ja!
Det här föreställde jag mig aldrig. Jag har gått vidare, vi har en familj,
ett familjeliv, och barn som växer upp.
Bravo! Släpp den!
Så, ja... Vi har vuxit upp.
Barn är nåt väldigt speciellt. De förändrar ens liv.
Man lever inte för sig själv, utan för dem.
Får jag en puss? En sandig puss?
Att kunna säga "Jag älskar dig" varje dag är underbart.
Jag vill inte att de ska glömma det.
Jag vill att de ska kunna säga "Jag älskar dig med" när de är större.
-Allt väl? -Ja.
För med mina egna föräldrar hade jag...
Vi hade svårt att säga "Jag älskar dig" till varandra.
Mina föräldrar och jag, så...
Jag ville bara...
Jag tänker det, men det är svårt att uttrycka det. Det är komplicerat.
Det kanske är nåt jag har saknat ända sen jag var liten.
Och på grund av det ville jag göra saker och ting...
...annorlunda.
Jag vill visa mina barn vad jag känner och vad jag tänker,
så att de inte skäms eller undanhåller saker.
Och jag hoppas att de gör samma sak när de får egna barn,
för det är en vacker sak att kunna säga till sina barn...
...att man älskar dem, och att de svarar: "Jag älskar dig med".
Det finns inget vackrare.
ANELKA LÄMNAR MADRID ÅR 2000 OCH GÅR TILL PSG FÖR 35 MILJONER EURO
DEN STÖRSTA FRANSKA ÖVERGÅNGSSUMMAN NÅNSIN
EFTER EN OCH EN HALV TUFF SÄSONG GÅR HAN TILL LIVERPOOL I ENGLAND
LIVERPOOL ENGLAND
Nicolas Anelka triumferar i brittiska medier efter ankomsten till Liverpool.
En historisk klubb, Beatles-staden...
Kanske inte världens vackraste stad, men en stad med en unik atmosfär.
Och tränaren var också fransman, Gérard Houllier.
Heskey till Murphy... Anelka! Liverpool har kvitterat!
Han kom till Liverpool. "Doug, jag har hittat det jag sökte."
Allt var perfekt. Staden, känslan...
Fansen gillade mig, och jag trivdes väldigt bra där.
Nicolas Anelka! Ja!
Engelsk fotboll är som gjord för mig. Jag kände mig levande.
Michael Owen... Tillbaka till Anelka!
Det såg man på hur jag spelade. Jag kunde leva ett normalt liv.
Femte målet!
Det var en perfekt klubb för mig. Den hade kunnat få mig på rätt spår igen.
Anelkas första ligamål...
Men i slutet av säsongen hände ingenting. Jag fick inte skriva på för Liverpool.
Jag spelade bra matcher, så andra klubbar var intresserade.
Ännu en besvikelse för Nicolas Anelka.
Liverpools manager, Gérard Houllier, behåller inte Anelka nästa säsong.
Jag gillade inte det faktum att medan han spelade i Liverpool
försökte hans bröder kontakta andra klubbar för att sälja honom.
Det uppskattade jag inte. Det var inte fair play.
Den där öppna dörren var avsedd för Liverpool.
Och jag sa flera gånger att jag ville skriva på för Liverpool.
Jag väntade, men ingenting hände.
Fansen trodde att jag ville därifrån men så var det inte.
Så var inte fallet. Jag vill att de ska veta det.
Det är därför det var en sån tragisk händelse för mig,
för ärligt talat, tror jag att det var en klubb
där jag hade kunnat göra stordåd.
Saker och ting gick fel. Sånt som inte hade med fotbollen att göra.
Det handlade mer om kulturella skillnader.
Nico är en motsägelsefull man. Han kan uppfattas som kall.
Vissa uppfattar det som arrogans.
Han är väldigt tålig, och har extremt stark personlighet,
särskilt när det gäller att hävda sina egna åsikter.
De kan gå tvärtemot det kollektiva tänkandet, eller mot en viss hierarki.
MANCHESTER ENGLAND
Nicolas Anelkas aktier sjunker allt mer.
PSG förhandlar med två Manchester-klubbar
om en övergång värd mindre än 20 miljoner euro.
Trots mina goda resultat och min insats i Liverpool var ingen intresserad.
Jag skrev på för Manchester City, och tänkte: "Okej, ingen annan ville ha dig.
Då kör vi."
Fowler, Wright-Phillips... Nicolas Anelka! Manchester City vinner!
Han fick nobben av Gérard Houllier, och här är hans svar!
Jag gjorde mål, spelade bra, och lärde känna Kevin Keegan,
som jag kom bra överens med. Jag gjorde framsteg.
I ett lag med mindre bra spelare måste man göra mål.
Man måste göra nåt som får folk att säga: "Han hör inte hemma i det där laget."
Nicolas Anelkas hade samma problem som alla spelare som lyckas i ung ålder.
Om man blir stjärna vid före 20 års ålder är risken att man nöjer sig med för lite.
Och miljöerna kanske avskräckte honom. Men visst, han hade en bra karriär.
Men om du frågar mig om han hade mer att ge, är svaret ja. Utan tvekan.
NICOLAS ANELKA TAS INTE UT TILL VM-TRUPPEN 2002
NÅGRA MÅNADER SENARE FICK HAN BESÖK I MANCHESTER
AV NYE FÖRBUNDSKAPTENEN JACQUES SANTINI
Det var upptakten till nästa stora drama.
Jacques Santini kom och såg mig spela mot United, i derbyt.
Jag gjorde en kanonmatch. Jag gjorde mål, och vi vann med 3-1.
...för Manchester City, och Anelka tar returen!
Jacques Santini kom till omklädningsrummet efter matchen och sa:
"Om jag inte tar ut dig är det för att jag inte känner till dig."
Kom inte hit, då.
Om du inte känner till mig, så har jag spelat i PSG. Jag har spelat i Arsenal.
Jag har spelat i Real Madrid. Jag har spelat i Liverpool...
Och du känner inte till mig?
Nej. Du har ingen rätt att säga så. Det föll inte i god jord.
När han ringde upp senare bad jag honom lämna mig ifred.
Nicolas Anelka tackade nej till landslagsspel.
Jacques Santini erbjöd honom en plats i truppen mot Jugoslavien på onsdag,
men Manchester City-spelaren anser att uttagningen kändes en aning påtvingad.
Han sa: "Han måste be på sina bara knän om jag ska spela för Frankrike igen."
Han har pantsatt sin framtid i Les Bleus.
Om han tror att vi inte har förtroende för honom
så har Nicolas Anelka fattat ett beslut som, om det bekräftas,
bara rör honom själv, och inte hans lagkamrater eller förbundskaptenen.
Alla väntade på antingen ett bemötande eller en ursäkt, men han höll tyst.
För han är tuff, och låter sig inte avledas.
När han har bestämt sig för nåt, fullföljer han. Och det förstår inte folk.
De flesta ser Anelka som en spelare som får problem med sina tränare.
Han var stridbar. Och den största skandalen i hans karriär
utspelade sig när han spelade för West Bromwich Albion i engelska ligan.
BIRMINGHAM ENGLAND
Jag kände redan tränaren, Steve Clarke.
Han var bra när jag hade honom i Chelsea, så jag tänkte: "Varför inte?"
Det var den efterlängtade första matchen på hemmaplan.
Det var mållöst efter 70 minuter, och Steve Clarke bytte ut mig.
Jag var lagets stjärna. Jag hade gjort alla målen under försäsongen.
Att byt ut mig var som att säga till publiken
att det var mållöst för att anfallaren inte hade gjort nånting.
Det visade brist på respekt och brist på förtroende.
När man är 34 år gammal, och tränaren gör så här i den första matchen...
Jag slutade prata med honom.
Jag tänkte: "Om det är så du vill ha det, så visst."
Han lät mig inte spela, och då hände det som alltid händer.
Om man spelar tuff blir man bränd ibland. Fem matcher, fem förluster. Hej då.
WEST BROM TAPPAR CLARKE SPARKAD
Jag var tillbaka, och i första matchen utan Clarke...gjorde jag mål.
Och då gjorde jag målgesten.
Folk vet inte om det, för jag ville inte prata om Steve Clarke
men quenelle-gesten var avsedd för honom.
"Du spelade mig inte när du var här. Kolla vad som hände när du försvann.
Jag spelade och jag gjorde mål. Sug på den.
Kör upp den nånstans."
Under matchen gjorde han quenelle-gesten, som hade populariserats av Dieudonné.
En upprorisk gest? En gest med kopplingar till nazismen?
En antisemitisk gest?
Jag bodde i Birmingham, och jag hade inte fransk tv.
Ja, jag hade internet, men jag märkte inget.
Jag var inte medveten om vad som pågick.
Att Dieudonné är antisemitisk tvivlar inte François Hollande på.
Han stöttar inrikesminister Manuel Valls, som vill förbjuda komikerns shower.
ANTISEMITISM DIEUDONNÉS AFFÄRSIDÉ
Jag följde några franska journalister, som skrev: "Han gjorde en quenelle."
West Brom fick nys om det. PR-folket insåg hur stort det skulle bli.
ODÅGA
Innan den här helgen hade britterna aldrig hört talas om Dieudonné eller en quenelle.
Det skapade ändå rubriker, och ett ord återkom flera gånger: "Chockerande".
När jag anklagades för att ha gjort en antisemitisk gest så nekade jag.
För mig var det inte alls så. Så jag blev överraskad.
Men det är bra att sånt uppmärksammas.
Okej, må så vara. Bevisa det för mig.
Det var under en tid när det brittiska fotbollsförbundet
var tvungna att hantera en massa problem ute på planen.
Som rasistiska tillmälen mellan spelare. Så förbundet måste agera.
Nicolas Anelka bestraffades i går.
Han stängs av i fem matcher och får 100 000 euro i böter
av det engelska fotbollsförbundet.
Efter två dagars förhör kom domen:
Jag är inte antisemitisk, men gesten är det.
Och jag straffades med avstängning i fem matcher och böter.
Och alla vet varför. Sånt måste bestraffas.
Men egentligen var jag inte skyldig. Inga incidenter med judar.
Varför skulle jag tänka på judar efter att ha gjort mål?
Varför?
Det var lite överdrivet att straffa honom.
Det gjordes ju inte framför en synagoga
eller framför ett minnesmärke över Förintelsen.
De sa själva att jag inte är antisemitisk.
Så då borde fallet vara avslutat.
Jag har alltid levt på högsta hastigheten. Jag ger alltid 200 %.
Jag gillar när folk säger sanningen, och så var det inte i den här branschen.
Jag håller mig till mina egna.
Vi är inte så många, men då vet man i alla fall vilka de är.
Det här är min strand. Min farmor bodde 200 meter härifrån.
Vi brukade gå hit och leka och dyka, sparka lite boll.
Det fanns inga stränder i Paris. Det var alltid speciellt att komma hit
och träffa alla kusiner och släktingar, och vara nära havet.
Det är obebott i dag. De här var köket. Spisen står kvar.
Här lagade hon maten.
Det här var min farmors hus.
Varje gång jag kommer till Martinique går jag hit.
Vi upplevde otroliga saker som familj.
Mina bröder, mina föräldrar och alla kusiner kom hit.
Saker som vi aldrig kan glömma eller förklara.
Mina barn verkade trivas här, vilket gjorde mig glad.
Det får mig att tro att de fick ett hum om vad jag upplevde för 20-30 år sen.
Jag vill att de ska förstå och känna vad jag upplevde.
De är ju också västindier.
Efter tre års frånvaro är Trappes-spelaren stolt över att spela för Frankrike igen.
Vilken fantastisk historia. Raymond Domenech, förbundskapten sen ett år,
tog med honom i truppen inför en väldigt symbolisk match i Martinique.
En match mot Costa Rica.
Det var historiskt, för Frankrike hade aldrig spelat i Västindien.
Mina föräldrar var förstås där, så pressen var stor.
Och västindierna kan vara ganska hårda och kritiska.
Jag var tvungen att prestera.
Det hade jag inte väntat mig.
-Inte alls. -Nej, det är sant.
Vi trodde det var över, för även jag tänkte:
"Med alla problem och besvikelser kring honom ända från början...
-Och alla uttalanden. -...släpper de aldrig in honom igen."
Vieira tar tillbaka bollen.
Thierry Henry är inte offside. Han passar till Anelka, och det är mål!
Frankrike kvitterar!
Anelka gör mål i återkomsten, tre och ett halvt år senare.
Det var kul. Jag hade inte spelat för Frankrike på länge.
Att vara i Västindien, att göra mål och få träffa min familj... Det var speciellt.
Folk kände nog att Anelka hade tagit för sig
och nu hade förtjänat en plats i landslaget,
då VM 2006 var precis runt hörnet.
Men efter 1998 och 2002
kom ännu ett nederlag för Nicolas Anelka. Han togs inte ut i truppen.
Jag visste att jag kunde övervinna även det här.
Jag gav allt ute på planen, och jag var inte så pjåkig...
...trots att jag hade haft kniven mot strupen hela karriären.
Man måste handla med hjärtat.
Jag försöker vara diskret och uppriktig i det jag gör.
Det är så jag vill vara, så jag vill göra.
Jag pratar inte så mycket om vad jag gör utanför fotbollen.
Jag håller hellre tyst. Jag passerar helst obemärkt förbi.
Även om det är svårt. Men det finns en del av mig som tänker:
"Gud är här på jorden, och Han ser vad man gör."
Man behöver inte bli bedömd av andra människor, även om det är positivt.
Gud vet vad man gör, och om man är god blir man belönad.
FRÅN 2004 TILL 2008 SPELAR NICOLAS ANELKA
FÖRST FÖR FENERBAHÇE OCH SEN FÖR BOLTON
Nicolas Anelka börjar bli en riktig globetrotter.
Sex klubbar på åtta år. I dag skrev han på för turkiska Fenerbahçe.
Anelka! Anelka!
Det här är killen som gick till Arsenal när han inte fick spela.
Som gick till Real Madrid och fick höra samma sak. Vad gjorde han i Turkiet?
Fansens hängivenhet och den konstanta pressen
påminde mycket om Real Madrid.
Anelka är en stor fotbollsspelare,
men enligt mig är hans inställning snäppet bättre.
Han hade alltid nåt att bevisa. Att han var hård.
Anelka! Vilket mål!
LONDON ENGLAND
Nicolas Anelka är tillbaka i en toppklubb.
Den franska anfallaren lämnar Bolton för Chelsea, en annan engelsk klubb.
En transfer som tros vara värd 21 miljoner euro.
Chelsea var redan tvåfaldiga engelska mästare.
De spelade i Champions League.
Så när de ringde och sa att Chelsea var intresserade av mig,
så kände jag att jag ville gå till en klubb jag hade letat efter.
Familjekänslan och värmen från Arsenal saknades
och man hade ingen lång tradition.
Det var en lukrativ arbetsplats för många människor.
Hans lite kyliga karaktär borde ha passat in i Chelsea, och det gjorde den.
Anelka hoppar in för Drogba, som spelar i Afrikanska mästerskapen.
Jag tittade på varje match, för att se hur det gick.
Jag ringde de andra spelarna för att kolla att de hjälpte honom till rätta.
The Blues behövde en anfallare, och i Anelka
hittade Chelsea precis det man sökte.
Och Anelka kan nu uttrycka sig själv både i Premier League
och i Champions League.
MOSKVA RYSSLAND
En obligatorisk match för fotbollsfans världen över:
Champions League-finalen i Moskva
mellan två engelska klubbar: Manchester United och Chelsea.
Jag tror att vi hade ett av världens bästa lag på den tiden.
Chelsea ville så gärna vinna.
Och tiotusentals Manchester United-fans i publiken ville också vinna.
1-1, och det blir straffar.
Det var ett enormt ögonblick.
Några av världens bästa spelare var där. Rooney, Carrick, Ronaldo...
Världen tittar på.
Han fintar. Och Čech räddar Ronaldos straff!
Jag bad.
John missade en viktig straff och då tänkte jag: "Det här är illa."
Om John-John hade gjort mål hade han vunnit matchen åt oss.
Men än var det inte över. Vi förlorade först senare.
Han såg inte glad ut på väg fram.
Jag såg att han var spänd när han gick fram till bollen. Jag kände det.
När jag missade var matchen över. Jag förseglade klubbens öde.
Och vår ordförande var från Ryssland.
Så det gjorde riktigt ont.
Dessvärre minns man alltid matcherna man förlorade.
Finalerna man förlorade. De lämnar livslånga ärr.
Att missa den straffen fick mig att känna mig som en förrädare.
Jag förtjänade inte att vara där.
Jag kom mitt under säsongen, och missade straffen. Det tog kål på mig.
Och det tog kål på min karriär i Chelsea. Även om jag gjorde bra ifrån mig efteråt.
Jag kunde inte komma över det. Det gör ont än i dag.
Det är den sanna Nico. Den Nico som man ser om man finns i hans vardag.
Folk vet inte hur han är.
Det kommer alltid att göra ont.
Förlusten förde oss samman. Den förenade oss.
Han var ännu starkare efter det.
Bollen går till Anelka.
Bra gjort. Han skjuter...
-Kära nån! -Vilket mål!
Nicolas Anelka har väntat hela matchen på en chans
att ta hem guldskon i Premier League, och nu ligger han ett mål före Ronaldo.
Han hade mognat som anfallare, och Chelsea var mer anpassat
för att servera honom bollar från mittfältet.
Han var helt fenomenal stora delar av säsongen.
Vilken dag för Chelsea! Premier League-pokalen är tillbaka på The Bridge!
ANELKAS BILDER
Chelsea var otroliga den säsongen.
Alla pokaler de vann, och den enorma drivkraften de hade.
Man kände hur nederlaget i Moskva hade stärkt dem.
Han fyllde 30, fullbordandets ålder.
När en fotbollsspelare är 28 till 30 år brukar man säga
att han är som allra bäst.
DUBLIN IRLAND
Och nu sporten. Vi inleder med Frankrikes seger i Dublin i går.
Frankrike vann sin första match i VM-kvalet mot Irland,
efter ett mål i andra halvlek av Nicolas Anelka.
Frankrike kan ta sig vidare, men allt hänger på onsdagens match.
Jag hade tänkt lägga av efter VM.
Om vi inte kvalade in skulle det bli min sista match. Och även Titis sista match.
Vi sa till varandra: "Det här kan vara vår sista match.
Helt galet. Vi måste vinna och gå vidare, för annars är det över."
Och då hände det där berömda, när Titi rörde bollen med handen...
...strax innan William gjorde mål.
Dagen vi gick vidare var vi tillsammans och lyckliga,
men en eller två dagar senare började problemen.
Henry rörde bollen med handen - här finns inget att applådera.
Jag såg hur medierna behandlade Henry.
Han tog Frankrike till VM och blev slaktad. Ingen försvarade honom.
En chans att lägga vantarna på VM-bucklan. Les Bleus är på väg till Sydafrika.
Jag gillar det inte alls. Det gör mig illa till mods.
Okej att pressen i andra länder ger sig på honom, men i Frankrike?
Vi hade förväntat oss lite stöd. Men det var raka motsatsen.
Det var en massaker, från alla håll.
Han offrade sig för sitt land, för sin nation,
för att kvalificera sitt lag för VM, och de spottade honom i ansiktet.
Nej, det var inte lätt, men man måste bara ta itu med det.
Med Vata var det okej.
1990 BENFICA MOT MARSEILLES
Med Maradona var det Guds hand.
Men med Thierry Henry var det... Då var det Helvetets hand.
Frankrike tog sig knappt vidare.
Och förbundskaptenens legitimitet skulle snart ifrågasättas.
En del spelare var i slutet av karriären.
Allt ledde fram mot en kris som kunde explodera när som helst.
LONDON ENGLAND
Två månader före VM besökte förbundskaptenen Nico i London.
Vi åt till och med tårta. Jag minns det som i går.
Vi pratade om min position på planen.
När han pratade med Nico tänkte jag: "Han litar verkligen på honom."
Han frågade Nico om han ville vara hans anfallare, och Nico svarade:
"Okej, jag kan vara din anfallare, men du känner till min spelstil.
Om du vill ha en spelare som stannar uppe i anfallet så är det inte jag."
TVÅ VECKOR FÖRE VM
Det franska landslaget har landat i Afrika, i Tunisien,
för sin andra träningsmatch inför VM.
De hade ett träningsläger i Tunisien, och familj och vänner var välkomna.
Nico bjöd in mig. Jag vet inte om han skulle misstycka,
men jag tänker säga det, för folk måste få veta det.
Han ville lägga av. Han ville lämna landslaget.
Jag rörde inte ens bollen i vänskapsmatcherna.
Det fanns ingen kemi mellan oss. Det var hemskt att se.
Om vi kom till VM i Sydafrika
utan att ha förtroende för varandra eller ha åstadkommit nåt ute på planen...
Det kändes inte rätt.
Jag satt vid ett bord med Pat Évra och Thierry Henry.
Han sa att han ville åka hem. Han kände att nåt skulle gå på tok.
Så jag sa: "Nico, var inte löjlig nu."
Och han sa: "Pat, jag lovar. Nåt stort kommer att hända."
I slutändan övertalade de mig att stanna, men...
Frankrikes sista träningsmatch är precis slut.
Förlusten med 1-0 är en besvikelse, till och med ett orostecken.
Det är inte läge att ändra om en massa för att vi förlorade en träningsmatch.
Visst är jag besviken, men jag tänker:
"Det var inte VM i dag. VM börjar den elfte."
Han hade rätt. Han var förbundskapten, så han bestämmer.
Och han försvarade så klart sina idéer. Vi försökte prata med honom,
men han höll fast vid sitt system, och så gick det som det gick.
Klockan är 05.45, och här vi nu. Les Bleus är i Sydafrika.
Jag var glad över att få delta i ett VM i Afrika.
Vive la France!
Det var historiskt.
KNYSNA FRANKRIKES FÖRLÄGGNING
Alla kom bra överens, och vi ville göra nånting kul tillsammans.
Här möts Indiska oceanen och Atlanten. Och det är slutet av världen.
Det var ett välmående lag.
Frukost klockan åtta i morgon!
NICOLAS ANELKAS BILDER
Skål, William!
Stämningen var på topp. Vi hade kul.
God kväll, mitt herrskap. I dag börjar VM i Sydafrika.
Frankrikes första match sänds direkt efter nyheterna.
Vi visste att vi hade fantastiska spelare. Exceptionella på alla sätt och vis.
Om vi lyckades prestera som ett lag kunde vi åstadkomma storverk.
Det blev 0-0 mellan Uruguay och Frankrike.
Tre skott på mål, mängder av missade chanser...
Gourcuff, Govou och särskilt Anelka underpresterade i går kväll.
Det jag stör mig mest på med Anelka är hans inställning.
Tanken är att han ska spela centerforward,
men han spelar som en mittfältare, och hämtar boll långt ner.
Han följer inte sina instruktioner.
Lösningen måste komma från mig,
så jag försökte falla tillbaka och tillföra nåt till mittfältet,
för att försöka hitta en lösning.
Att stanna uppe på topp kändes inte som en lösning.
Där skulle jag bara vara ett offer för det som skedde runt mig.
Jag hatar att vara ett offer ute på plan.
Jag visste att min prestation inte var den bästa, men jag kunde inte göra nåt.
Frankrike inledde mot Uruguay, som slutade fyra.
Frankrike gjorde ingen dålig match, och de hade ännu chansen.
En förlust är uteslutet. En seger rekommenderas starkt.
Frankrike måste göra mål, och helst vinna sin andra match i kväll mot Mexiko.
Jag gick frustrerad in i omklädningsrummet. Jag tänkte:
"Jag får inte bollen. Jag hittar ingen lösning.
Vi spelar inte bra. Det står fortfarande 0-0."
Plötsligt kom förbundskaptenen in och ropade mitt namn.
När han ropade mitt namn... All min uppdämda frustration...
...bara vällde ut, för...
Jag gillade inte att han ropade upp mitt namn, som om jag var den skyldige.
Som om jag var folkets fiende nummer ett. Som om allt var mitt fel.
Jag tog det som en attack.
Jag har känt Nico ett tag. Han kan sitta helt tyst,
men om man skakar om hans bur...
Det var ett misstag. Han måste ha känt min frustration.
Att jag var en vulkan som snart skulle få ett utbrott.
När spelarna kom ut ringde telefonen, och det var Nico. "Varför ringer han nu?"
Han sa: "Han bytte ut mig. Strunt i det." Jag visste direkt att nåt hade hänt.
Han spelade inte andra halvlek mot Mexiko.
Det kom inte som en chock, för han var inte bra i första.
Frankrike förlorade med 2-0.
Det var ett tufft läge, men de behövde bara slå Sydafrika
med två mål för att gå vidare.
Det kändes som om hela skutan var på väg in i en stor storm.
Och så var det, men vi trodde att det skulle bli ett sportsligt fiasko.
Efter en incident följer ett straff. Och vilket? Man får inte spela.
Om man har ett problem, har man möjlighet
att ta upp det med spelaren, antingen direkt
eller dagen efter eller när man har hunnit fundera. Men inget hände.
En chef på Canal+ ringde. Han kände till mitt förflutna med Anelka
och eftersom det spreds ett rykte bland journalisterna, frågade han
om jag hade hört nåt om en sammandrabbning i halvtid
mellan Nicolas Anelka och Raymond Domenech. Men jag visste inget.
Jag skickade ett sms till Nicolas Anelka
och frågade om han hade blivit sams med Raymond Domenech än.
Till min stora förvåning svarade han direkt: "LOL. Hur visste du?"
Så jag svarade: "Det här är L'Équipes förstasida i morgon."
Jag tittade på telefonen och bara...
"Vänta, va? Tänker ni skriva det där? Är det allvar eller skämtar du?
Och han sa: "Nej, det är L'Équipes förstasida i morgon."
God dag, det här dagens toppnyhet. Det franska landslaget i ännu en skandal.
På L'Équipes förstasida skriver man vad Anelka ska ha sagt till Domenech.
Alla i Sydafrika pratar om Anelka-affären.
Han förolämpade Domenech.
Vad hände den kvällen, och under timmarna efteråt?
Domenech ska ha bett Anelka att byta position och försvara mindre.
Anelka körde iväg honom med en rad förolämpningar.
Bråket har nu nått president Nicolas Sarkozy.
Om det som beskrevs i pressen i morse är sant,
så är det oacceptabelt.
TROTS FLERA FÖRFRÅGNINGAR HAR SPORTBLADET L'ÉQUIPE
OCH DESS REDAKTION NEKAT OSS EN INTERVJU
DE FÖRBJÖD ÄVEN ANVÄNDANDET
AV ALLA DERAS FÖRSTASIDOR INNEHÅLLANDE NICOLAS ANELKA
Om man förolämpar förbundskaptenens mamma...
Det kan man inte ha på förstasidan varje dag, så de tog det till nästa nivå.
Jämfört med Champions League så var det här den interplanetära ligan!
Det fanns ingen återvändo. Det var ren galenskap.
Och det fanns offer.
Jag var det första offret, men de andra spelarna togs som gisslan.
De undrade vad som pågick. Folk ringde dem.
Folk ville veta om det var sant, vad som hände, och så. Det var helt galet.
När L'Équipe publicerade rubriken var vi tvungna att träffa Nicolas och ta reda på
om han kunde tänka sig att be om ursäkt till förbundskaptenen och lagkamraterna.
Och mitt uppe i det här kaotiska...
...och lite äcklande klimat som rådde...
Eller, minst sagt, i den här röran,
så hittade jag en fullständigt desillusionerad man.
Han utstrålade kall ilska och förtrytelse
över hur vi hade hamnat i den här situationen.
Han förklarade sin sida av det inträffade
och hur det kom sig...
...att han hade vänt sig emot Raymond. Det var inte ett raseriutbrott.
Och om man känner Nicolas Anelka,
vet man att han inte exploderar utan anledning. Det är nåt som har byggts upp.
Det viktigaste var laget, och att försöka fixa det här
så att killarna kunde fokusera på VM i stället för på den här incidenten.
Pat Évra och Éric Abidal ringde Domenech, som sa att han skulle komma ner.
Vi väntade på honom. Men han kom aldrig.
Han flydde. Tyvärr. Man måste vara öppen med sånt här.
Alla letade efter honom, så att han och Nicolas kunde träffas.
Det franska laget är tillbaka i träning i Knysna.
Vi har sökt Nicolas Anelka, men anfallaren har försvunnit.
Han skickades hem från VM av det franska förbundet,
för att ha förolämpat förbundskaptenen och inte bett om ursäkt.
Ordföranden har beslutat att utesluta Nicolas Anelka från laget.
Uttalandet var oacceptabelt, och det bekräftades av förbundskaptenen.
Folk som känner mig vet att om jag hade sagt
det som skrevs i pressen, så hade jag stått för det.
Jag har alltid stått för det jag har sagt och gjort.
"DRA ÅT HELVETE, HORUNGE!" L'ÉQUIPE, 19 JUNI 2010
Jag satt bredvid honom i omklädningsrummet, och inte en chans...
...att han sa det där som skrevs i den där tidningen.
Men personen i fråga förnekade det aldrig.
Pressen kan skriva att vi är urusla - det är inga problem.
De kan säga att vi är sopor, ett gäng bedragare.
Men skriver man såna där saker då går man för långt.
Jag gick för att köpa tidningen, men den var slut. Det blev enormt stort.
På bilderna ser det ut som om vi ska börja slåss.
Men han stod långt bort, och jag satt ner. Vi pratade. Det varade i tio sekunder.
Knysna är det största mediefiaskot nånsin.
Alla journalister satt och drack tillsammans på kvällarna
och var fast beslutna om att till varje pris publicera nånting.
De tog sig många friheter. En förstasida med en sån där förolämpning?
Otroligt. Det kommer aldrig att hända igen.
DEN KVÄLLEN SAMLADES SPELARNA PÅ HOTELLET
Vi träffades på hotellet.
Jag sa hur tråkig jag tyckte att situationen var.
"Men ni måste vara fokuserade ute på planen. Det är en match kvar."
"Om vi vinner..." Jag sa faktiskt så. "Om vi vinner så går vi vidare."
Och de sa: "Ja, men det är inte rätt.
Vi vill göra nånting för dig, och ta ställning."
Jag sa: "Gör som ni vill, men jag åker hem i kväll."
Och medan jag var där bestämde de sig:
"I morgon slutar vi prata med pressen.
Och i protest vägrar vi gå på träningen."
En film behöver en början, en mitt och ett slut.
Och slutet är aldrig lyckligt. Bara i Hollywood.
Jag minns dem. Thierry Henry bar Nicos väska när Nico försvann ut i natten.
"Vilket slöseri", tänkte jag.
Jag följde med honom ut på parkeringen.
Det var inte lätt. Det var ett jobbigt ögonblick.
Jag tänkte på Clairefontaine.
Jag tänkte på den där ynglingen som kom dit och...
Jag ska inte gå in på detaljer, för det här ska stanna mellan oss,
men...det var tufft, riktigt tufft.
Det var slutet för mig. Jag kunde inte komma tillbaka till landslaget.
Det lämnade en dålig smak i munnen. Det var väldigt känslomässigt.
Det kommer såna där stunder ibland.
Tråkiga stunder, men de måste upplevas, och ärligt talat...
Jag kommer aldrig att glömma den stunden.
Och i och med det åkte jag hem.
Jag visste att de planerade att åka dit med bussen, men inte gå ur.
Jag fick ett samtal från Pat Évra.
Han sa: "Nico, vi kan inte hålla det vi lovade.
Det kommer en massa barn. Franska fans.
Vi skriver autografer åt alla fans...
...och sen kliver vi på bussen igen."
Och det gjorde de.
"Med detta uttalande vill alla spelare i Frankrikes landslag, utan undantag,
uttrycka sitt motstånd mot det franska förbundets beslut
att utesluta Nicolas Anelka.
Spelaren i fråga försökte öppna en dialog,
men hans försök till detta ignorerades.
För att visa sitt motstånd mot beslutsfattarna inom fransk fotboll,
har spelarna beslutat att inte delta i dagens träning.
Undertecknat de franska spelarna." Tack, mina herrar. Hej då.
Jag såg honom på tv, och folk ringde mig. Det var som på film.
De valde att bara hälsa på fansen innan de gick igen.
-Vad hände? -De kan berätta själva.
Fråga spelarna!
Jean-Louis Valentin från fotbollsförbundet lämnar hastigt planen, upprörd.
Det här är skandal. Jag lämnar in min avskedsansökan.
En bit därifrån har fystränaren Robert Duverne just fått höra nyheten.
Spelarna vägrar träna. Han börjar nästan slåss med Patrice Évra
och kastar frustrerad iväg sin visselpipa.
Förbundskaptenen läste upp brevet. En kille sade upp sig.
Tränaren kastade sin visselpipa och började nästan slåss inför kamerorna.
När jag såg bilderna på bussen med fördragna gardiner
tänkte jag på ett gisslandrama.
Jag trodde att det var en terroristattack.
Jag visste att det skulle bli en enda röra, för jag kände honom.
Det var därför jag ville säga:
"Var försiktiga med vad ni gör, särskilt kring honom."
För han hade ensam all makt.
Knysna får mig att skämmas. Men sen tänker man: "Det är en lagsport.
Om alla spelare sluter sig samman så här, så måste det finnas en anledning."
Fotboll är den mest individuella lagsporten. Alla får klara sig själva.
MYTERIET
Det känns som om laget är i ruiner, helt utan värderingar.
Det är alla excesser - pengarna, individualismen...
Frankrikes lag består av ett gäng spelare som säljer sig till högstbjudande.
Ända sen debuten i PSG har Anelka inte tålt att nån sätter sig upp emot honom.
Han förolämpar sina kamrater och fansen, och det här är inte första gången.
Men han förklarade sin kärlek till Les Bleus, så vi lät det passera.
Vi lät allt passera.
Folk har skrivit och sagt mycket om Nicolas Anelka.
Hans arroganta attityd, hans förakt,
hans likgiltighet gentemot Les Bleus... Men så är det inte.
Nico var en av få människor som visade nån form av empati i allt det här.
Några veckor senare höll vi på att sms:a eller nåt.
Jag nämnde Sydafrika, och han svarade: "Förlåt för allt som hände."
Som om det hade varit hans fel. Som om han var skurken.
Men så var det ju inte alls. Långt därifrån.
Eftersom Nico inte öppnar sig för alla
och har en tendens att hålla saker inom sig,
så undrar man hur mycket han lider, och hur man kan hjälpa honom.
Det är det som är viktigt. Vi vet redan vad andra säger om honom.
PARIS NATIONALFÖRSAMLINGEN
Hälso- och idrottsministern.
Som ni kan jag bara iaktta och förfäras.
Ett franskt landslag fullt av omogna gangsters som skrämmer små barn.
De lapade i sig allt. "Han sa det, han gjorde så. Han låg bakom allt."
Det var ganska brutalt. Jag är glad att barnen var för unga
för att förstå vad som pågick då.
Det var svårt för hans föräldrar också, men för mig...
Jag känner ju honom.
Men det var inte lätt för hans föräldrar.
Det är stor skillnad på vad folk tror om Nico, och hur han är.
PARIS HÖGSTA DOMSTOL
DEN 19 JULI 2010 STÄMMER ANELKA L'ÉQUIPE FÖR:
"FÖRTAL MEDELST TAL, SKRIFT, BILD
ELLER ANNAN OFFENTLIG KOMMUNIKATION"
Det var en chockerande förstasida. Jag ville ha ett utslag om den.
De frågade om jag hade sagt det.
Jag svarade nej. "Det var inte mina ord.
Ge mig ett utslag om den rubriken och de orden."
UTDRAG UR DOMEN FÖRSTA JULI 2011:
"DET REDAKTIONELLA VALET AV FÖRSTASIDA
PRÄGLADES AV SENSATIONSJOURNALISTIK,
MEN RYMS LIKVÄL INOM RAMEN FÖR TRYCKFRIHETEN"
"DENNA FÅR ÅTFÖLJAS
AV ETT VISST MÅTT AV ÖVERDRIFT OCH PROVOKATION"
Med detta vägledande fall
kan man lägga ord i nån annans mun, även förolämpningar,
utan rädsla för att dömas för förtal,
om man vet att en förolämpning har utbytts mellan två personer.
Det betyder att journalister i dag är fria,
att inom citationstecken koppla människor till ett uttalande
och även slänga in förolämpningar, hur grova de än är.
Såna överdrifter gjordes legitima av det här prejudikatet.
ÅTTA ÅR SENARE ÅTERKOMMER RAYMOND DOMENECH
TILL HÄNDELSEN MED NICOLAS ANELKA I DOKUMENTÄREN SÉLECTIONNEURS
Det händer ibland i omklädningsrummet att man grälar på varandra.
Men han sa inte det som skrevs i tidningarna.
I halvtid sa jag till honom: "Nico, jag vill att du går på djupet."
Han hade skorna i handen, och han vände sig om.
Han kastade dem i golvet och sa: "Ta hand om ditt skitlag själv!"
Först var det han, sen var det inte han. Han var en perfekt måltavla.
På så vis blev förbundskaptenen...
Ingen pratade om resultaten eller om vad som hände på planen.
Allt handlade om Anelka-affären.
Folk var lite chockerade över det han sa i dokumentären.
Åtta år senare sa han att jag inte hade sagt de där orden.
Men det hade han skrivit i sin rapport till förbundet.
Pressen visste säkert om det, men ingen sa nåt.
När domen kom, och rubriken slutligen förklarades
innebära förtal, så var det helt tyst.
Inte en enda artikel om det. "L'Équipe frias" har jag.
Visst, det är viktig information,
men inte viktigare än det faktum att rubriken var förtal.
Om de orden hade kopplats...
...till nån annan än Nicolas Anelka...
...skulle L'Équipe ha blivit fällda.
NICOLAS ANELKA SPELADE ALDRIG FÖR FRANKRIKE IGEN
HAN GJORDE 69 MATCHER OCH 14 MÅL
LONDON ENGLAND
Jag tackar Gud varje dag för att mina barn var för unga
för att förstå det som skedde i Sydafrika
och allt som hände under min karriär.
Det sades saker om mig som inte var sanna.
Påhittade saker. Negativa saker om mig och mitt liv.
Om mina bröder och deras ambitioner.
Ha den äran i dag, pappa
Ha den äran i dag
Ett, två, tre!
Han är känslig, men han visar det inte.
Och inom fotbollen måste man visa sina känslor.
Annars kommer folk att säga att man är kall och ovänlig.
Jag tror att han skyddade sig själv från allt som omgärdade fotbollen,
eftersom han inte kände sig hemma i den världen.
Och på så vis skapade han en klyfta mellan sig själv...
...och publiken.
UNDER SIN KARRIÄR
SPELADE ANELKA I SJU LÄNDER, INKLUSIVE KINA OCH INDIEN
Jag har haft tur. Jag har fått resa.
Jag tjänade mycket pengar på att göra det jag ville.
När jag var 31 eller 32 kände jag att det var dags att varva ner.
I DAG ARBETAR HAN SOM TRÄNARE
Folk tror ofta att fotboll är lätt.
Så där, ja!
Men det är väldigt komplicerat. Det är svårt att hantera all press
och prestera på topp under en hel karriär.
Och en karriär är inte bara ett par år. Den varar i 15-20 år.
Jag valde inte den bästa vägen.
Jag rekommenderar den inte.
Men det var min väg.
TILL MINNE AV JEAN-PHILIPPE ANELKA
Undertexter: Mattias Andersson