FILM EUROPE uvádí
Tak brzy, a telefon z práce?
Ale není to nic důležitého.
Promiň, že spolu neposnídáme.
A peníze ti vrátím, hned jak mi zaplatí brigádu.
To stačí kdykoliv.
NAŠE MALÁ SESTRA
-Ahoj, to je dost, že jsi doma. -A co dělá naše velká sestra?
Sači toho kvůli tobě asi moc nenaspala.
Taky bys nám mohla dát vědět, že nepřijdeš domů.
Ono se to tak nějak přihodilo...
Přihodilo?
Dospělým ženám se takové věci prostě někdy stanou...
-A děkuju, žes... -Teď už je pozdě...
Proč vždycky přijdeš pozdě, když na tom zrovna záleží?
-Uvědomuješ si vůbec, co děláš? -Jasně, jasně...
Čiko, už je nejvyšší čas vstávat!
Až v Jamagatě?
Otec tam zřejmě pracoval v hotelu v nějakých lázních.
To zní skoro jako příběh z televizního seriálu.
Taky mám ten pocit.
Vražda v horských lázních, co?
Až na to, že ho nikdo nezabil.
A to ti volala ta ženská?
Zdá se, že ta je taky po smrti.
Čiko! Necpi se tolik!
Zjevně žil v té Jamagatě s nějakou novou manželkou.
Tedy už s třetí manželkou! No ne.
Dostaneš z toho vysoký tlak, jako naše babička.
Ty tvoje nakládané švestky nejsou dost slané.
Taky že nemají být slané!
Vypadá to, že po sobě nechal dceru.
To znamená naši malou nevlastní sestru?
To asi jo.
A jak to uděláme s otcovým pohřbem?
Já nemůžu jet, mám noční službu.
Doopravdy?
A to tam musíme?
Ale ty tam pojedeš, jo?
A můžeš vzít Čiku s sebou.
Vůbec se mi tam nechce.
Byl to náš otec, ale 15 let jsme ho neviděly.
Ale byl k nám přece hodný, nebo ne?
Bral nás do zoo.
Ale v noci se s mámou hádali.
Párkrát jsem viděla naši sestru, jak maminku utěšuje.
Já už si na něj skoro nepamatuju.
Byla jsi tehdy ještě moc malá.
Malá sestřička...
-Vždycky jsi nějakou chtěla. -To jo, když jsem byla malá.
A teď už je na to moc pozdě.
Hm.
Proč se proboha odstěhoval do takového zapadákova?
Co říkáš?
Říkám, že tohle je totální buranov...
Promiňte, vy jste sestry Kódovy?
Já jsem Suzu Asano.
Takže ty jsi...
Jsem vám velmi vděčná, že jste k nám vážily tak dlouhou cestu.
Tudy je to trochu do kopce, ale je to zkratka.
To je kopec!
To tedy je.
Podívej.
To je ono.
Tady je to krásné!
Tak jsme na místě.
Vítejte u nás. Děkujeme, že jste přijely takovou dálku.
A my děkujeme za pozvání.
Děkuji.
Maminka se s vámi setká později.
Děkujeme, že jsi na nás čekala na nádraží.
Díky moc.
Je na svůj věk už jako dospělá.
Možná víc než my.
Račte prosím do pokoje.
Tady je příjemný chládek.
Pivo! Dám si pivo!
Tady je to krásné! Řeka nám teče přímo pod balkónem.
-Asi se tu dají rovnou chytat ryby. -Dej pokoj! Já chci jen pivo.
Jóko-san, neplačte, uklidněte se.
A ty buď hezky zticha.
-Tak se ti podařilo taky přijet? -Po noční šichtě?
Svezl mě sem jeden známý.
To je ona?
Ahoj. Já jsem Sači Kóda.
A já Suzu Asano.
To je tvůj bratříček?
Ano, ale nevlastní. Je to syn tátovy nové ženy.
Aha.
Promiňte.
Těší mě, že vás poznávám. Jmenuji se Kóda.
-Vy jste tedy nejstarší dcera? -Ano.
Těší mě, že vás poznávám. Jsem Asano, manželka vašeho otce.
Děkuji, že jste se zúčastnily obřadu. Vím, že to máte daleko.
A my děkujeme, že jste pečovala o našeho otce.
Ale ne...
...chudák jeden, to on se staral o mě.
Ale než přistoupíme k pohřebnímu průvodu, měla byste poděkovat...
...před rakví všem smutečním hostům.
Pronesete děkovnou řeč?
Ale já to nedokážu.
Strýčku, vem to za mě!
Á herdek, co já mám jako tento?
A co takhle Suzu?
To je dobrý nápad, vždyť je to jeho vlastní děcko.
Ne! Takhle to nepůjde!
Ale ona je už velká holka.
Ona to zvládne výborně. Je moc chytrá.
Ne, to nejde. To musíme my, dospělí.
Když na to přijde, klidně promluvím sama.
Jde jen o poděkování hostům, že?
Máte pravdu.
Musím to zvládnout.
Ale dokážeš to, Jóko?
Dokážu, strýčku. Jsem přece jeho žena.
Podívej tam na ten komín.
No jo, kouří.
Kouř nad krematoriem se dneska už skoro nevidí.
Otec to tady musel mít rád.
Přišlo se s ním rozloučit tolik lidí.
A každý říkal, jak byl hodný.
Byl hodný, ale budižkničemu.
Jedna jeho známá ho poprosila o ručení u banky a on se zadlužil.
Jakmile šlo o ženskou, byl by udělal všechno na světě.
Ale ta jeho vdova, Jóko, je dost podobná naší matce, ne?
Starala se o něho až do posledního dechu.
Musíme jí být vděční.
To tedy jo.
Ale ta se určitě s běháním do nemocnice nepřetrhla.
Vidím to tak na deset minut u lůžka a pryč, sotva mu vyměnila košili.
Ale ona sama si jistě myslí, jak se o něj vzorně starala.
-To ví jen sestřička v nemocnici... -Promiňte.
Co to je?
Něco jsem vám přinesla.
Tohle.
Našla jsem to v tatínkově psacím stole.
Ale tohle musíš být ty, nejstarší sestřička.
Ohňostroj v Kamakuře.
Pamatuju si, jak jsme jeli do Enošimy.
Čiko, ty ses nám tenkrát ztratila a všichni kolem tě hledali.
A pak tě našli na informacích, kde ses samým pláčem pokakala.
Vážně?
Tak já zase jdu.
Počkej!
Máš chvilku čas?
Ano.
Tak nám ukaž tady v okolí své nejmilejší místo.
Myslíš, že se tu bude mít dobře?
Myslíš, že to tady bude zvládat?
Vždyť ona je pro Jóko docela cizí.
To je nádherný výhled!
Často jsme sem s tatínkem chodili.
Je to jako u nás, co?
Vypadá to jako pohled na Kamakuru, ale bez oceánu.
Že jo? Jako bych to tady dávno znala.
Suzu, miláčku!
Ty ses jistě o tatínka hezky starala.
Tatínek je ti za to určitě moc vděčný.
Moc ti za něj děkujeme.
Děkujeme.
Máš to tady u vás ráda?
Jak ráda...?
Nežiju tady nijak dlouho.
To asi ne.
Ale zase jsem už pochopila,
proč tu tatínek chtěl žít.
Á, už je tady vlak.
Tak ahoj.
-Měj se tu moc hezky. -A vy se taky mějte hezky! Sestřičky!
Suzu, a co kdybys přijela k nám do Kamakury?
Vždyť přece můžeme bydlet všechny čtyři dohromady!
Máme tam takový starý dům, ale je dost velký pro všechny.
A taky pracujeme, takže tě nějak uživíme.
Ale...
Nemusíš se rozhodnout hned.
Jen si to rozmysli.
Tak ahoj!
Já tedy přijedu!
Sači, už je tady!
Díky.
Tady pozor na schod!
-Vítej u nás doma! -Byla to dlouhá cesta, co? Jsi unavená?
Vůbec ne.
Tvůj pokoj bude nahoře. Odnes si tam své věci.
Budeš bydlet vedle mě.
Děkuju za to krásné uvítání.
Pojď dovnitř.
-Tak já tedy budu obtěžovat... -No pojď, žádný strach.
-Jošino, pojď mi pomoct s obědem. -My jsme neobjednaly hotové jídlo?
Na uvítanou jen domácí nudle.
Ale já chci obalovaný lotos a smaženou tykev.
-Tykev bych tu měla. -Tak fajn.
Já vám pomůžu.
Suzu, ty si musíš vybalit věci. To za tebe nikdo neudělá.
Tak jo.
Nebudeme ti říkat Suzu-čan. Teď už jsi naše velká Suzu.
Tak jo.
Jošino se tu ale říká Joč-čan.
A má pokoj tady vzadu. A tady spávala Sači.
Je to tu sice malé, ale s hezkým výhledem na jih.
Jen jestli se sem vejde psací stůl. Tenhle dům je dost úzký.
Suzu?
Ano?
Tohle je tvůj dědeček a babička. Oba byli učitelé.
Ta babička vypadá jako Sači.
Ale to jí neříkej. Jí se to vůbec nelíbí.
A proč ne?
Vždycky, když se hádala s mámou, tak jí to máma říkala.
Dobrý den!
Á, tak už přišel.
Ale my už se stěhováním skončily.
To je vedro!
Takové vedro!
-On dělá vedoucího v prodejně Max Sport. -Myslíš, že s ním Čika chodí?
To si ani nechci představovat.
Vůbec se nevyznám v jejím vkusu na mužské.
Tak ty jsi hrála fotbal za juniory?
Ano, to když jsme ještě bydleli v Sendai.
Měla bys to zkusit v našem klubu Chobotnice.
To jsou naši kluci - fotbalisti, ale od 9. třídy berou i holky.
-My jim chodíme fandit. -Prosím ještě porci nudlí.
Děkuji, mám se tu skvěle, i když jsem vůbec nepomáhal.
Čika nám vypráví, jak jí pomáháte.
Vaše nakládané švestky jsou vynikající!
Jsou dost slané?
Dokonalé!
A vy sám hrajete fotbal?
-Já jsem spíš tak trochu horolezec. -Trochu víc než trochu.
On byl před 7 lety v týmu slavné expedice na Manaslu.
No teda! Vážně?
Ale pak jsem zabloudil na Mount Everestu...
a přišel jsem na nohou o šest prstů.
Šest prstů?
Chcete se podívat?
Ne, to ne!
Ale můžete se aspoň mrknout. Můžete si na ně i sáhnout. Můžete si to i vyfotit.
Ne, děkuju!
Všichni zpátky do lavic.
Posaďte se!
Přistěhovala jsem se z Jamagaty. Jmenuji se Suzu Asano.
Doufám, že mě mezi sebe přijmete.
Potlesk, prosím.
Můžeš se posadit tamhle.
Jamagata je na severovýchodě Honšú.
Dovedli byste ji najít na mapě?
Slečna Asano vám o přestávce může říct o svém kraji více.
A vy ji zase postupně uveďte do řádu naší školy.
-Jaký jsi u vás dělala sport? -Hrála jsem fotbal.
-Fotbal? Fakt? -To je na holku dobrý.
-Já hraju basket. -A já taky.
Hele, Asano...
pan Hamada z Max Sportu mi říkal, že chceš přihlášku do Chobotnice.
Tady vyplň jména rodičů a tady ať to podepíšou.
Ale já mám jen starší sestry, stačí jejich podpis?
To úplně stačí.
-Tak fajn, díky. -Není zač.
-Se tam zapíšeš? -Jestli mě přijmou, tak ano.
To je výborný!
Sač-čan, ale to není jako mít doma pejska nebo kočičku.
Já vím, tetinko!
Dovolila ses maminky?
Proč? Já už nejsem malá.
To nejsi,
a kdyby ještě žila moje nejstarší sestra, asi by řekla to samé.
Nechci se ti nijak vnucovat, ale...
Vychovat dítě, to dá hroznou práci.
Jen se neboj, tetinko, vždyť jsem vychovala i Jošino a Čiku.
Sači, ale rozmysli si to důkladně...
Ona sice je tvoje mladší sestřička,
ale taky je to dcera té ženské, co zničila vaši rodinu.
Ale teti, na tom dneska už nesejde. Vždyť ona tehdy ani nebyla na světě.
A taky bys měla myslet na sebe, aby ses konečně dobře vdala.
Masaši, jsi pomalej. Tak už přihraj!
Dobrej blok!
Sem!
Fúto, to jsi přestřelil.
-Prohoď to! -Promiň.
-Neva. -Dobrý, Asano.
Ona viděla přihrávku.
Ona pracuje oběma nohama.
Ona je fakt dobrá!
MOŘSKÉ POCHOUTKY
Vybalancovat, vybalancovat! Jako Neymar!
A kdo je teda tohle?
-Zidane. -Správně!
Fúta je jejich kapitán. U nich jsou doma tři kluci,
stejně jako u nás tři holky.
Vypadá na to.
Jejich trenér, Jasu, pracuje v nemocnici, jako naše Sači.
Tak on je lékař?
Jo, něco takového.
Smažená makrela. Za to, že ses přidala k Chobotnici.
-Ta vypadá skvěle! -A tohle je paní Ninomija.
Ona nám vyvařuje...
...od doby, kdy jste byly malé holčičky, co?
-Tak se pořádně najez, ano? -Moc vám děkuju.
Vypadá to báječně. Už se na to těším!
Ona je nová v týmu?
To je ta malá od Sači.
Dost se své sestře podobá!
-Mňam! No to je výborné! -Výborné, že jo?
Ahoj.
Tak už se k tobě nastěhovala? Ta sestřička?
To jsi tedy odvážná.
Ale to jsi byla vždycky, Sač-čan!
Jsem teď ráda, žes mě vzal na ten pohřeb.
Kdybych tam nejela, tak bych se s ní asi nepotkala.
Vidíš, jak je důležité dát na dobrou radu přítele...
Díky.
A co takhle jít na večeři? Kdy máš volno?
Podívám se v kanceláři na rozpis služeb.
Vypadáš v poslední době trochu unaveně.
To je tím, že dělám navíc tu brigádu.
-A jak se daří té tvé sestřičce? -Jak daří? -Není to pro vás moc...
Je to jen vaše nevlastní sestra, ne?
To jo, ale ona je tak nevinná!
Jen jestli to na vás nehraje!
A proč?
Už se to nese. Rýžové kroketky!
Vy jste se přece rozhodly vzdát se dědictví po otci...
To si vymyslela naše starší sestra.
...a vzít si Suzu. Tím ta vdova zabila dvě mouchy jednou ranou.
Ale Suzu se pro nás rozhodla sama.
Možná ji ta stará k tomu navedla.
To snad ne.
Ty jsi, Jošino, až moc naivní!
Vy ale máte krásný velký dům!
Ale taky starý a vybydlený! V létě je to tu krásné, ale zimy jsou tu kruté.
-A na dveřích nejsou žádné zámky. -Fakticky? To je neuvěřitelné!
Je to tu jako v dívčím penzionu.
Jošino?
Ahoj!
Zrovna jdu domů.
To je ředitelka toho penzionu.
Moje nejstarší sestra.
Já jsem Fudžii.
Sestra říkala, jak se o ni staráte.
Tak já už musím.
-Na shledanou. -Na shledanou.
-Dobrou noc. -Dobrou noc.
Dobrou noc. Těšilo mě.
-No tak? Co to znamená? -Tohle pro tebe není dost slušný kluk!
Dost slušný kluk a pro mě? To si jako vybírám jen úchyly?
To jsem neřekla.
A co tím chceš říct?
Že mužské moc rozmazluješ, a tím se ničíš.
Jak rozmazluju?
Půjčuješ jim peníze a platíš za ně večeře.
Nestarej se, jak utrácím peníze, které si vydělám.
Tak se přestaň opíjet s mužskýma z baru a pak se divit!
Vůbec nechápeš, proč se lidi opíjejí!
A co bych na tom měla chápat?
Už toho mám dost!
Půjdu se naložit do vany.
Už jsem se vykoupala. Vana je volná.
Co se to tu děje?
Ale nic vážného. Ty dvě se vždycky jen tak kočkujou.
-Tak už jsem doma. -Ahoj. -Ahoj.
Suzu, kterou sojovou pastu máš radši?
-Tu s hrudkama. -Správně, ta je lepší.
Ale já radši tu jemnou.
-A kde je Jošino? -Ve vaně.
Cože?
Jak to, že šla přede mnou?
Ty jsi tam vždycky moc dlouho, příště jdi až po nás.
Hysterko!
Sestřičko! Šváb!
Sestřičko, pomoc!
Tak už neječ! Už nejsi malá holka!
-To je asi kuchyňský koník. -Co to je?
-Ty ho neznáš? -To teda ne. -On vypadá nějak takhle...
To je hrozné.
Jdeme se podívat...
Neboj se!
-Dobré ráno, Suzu. -Dobré ráno.
Dneska je venku zima.
Co to je?
To všechno je švestkové víno?
Podívej se.
Tohle je z loňska a tohle jsme dělaly už předloni.
A tuhle várku dělala ještě babička. Před deseti lety.
To je hezké!
Čiko, řekla jsem ti, že si nemůžeš dávat litry sojové omáčky.
Proč jste mě neprobudily? Vám je jedno, že jdu pozdě!
Promiň, Jošino.
Nefunguje mi budík.
-Ale já ho slyšela. -To jsem ho vypnula? -Můžeš si za to sama.
-Už mám deset minut zpoždění! -Jen nezmatkuj.
Dej mi pokoj! Viděl tu někdo moji rtěnku?
Já ne.
-Sedni si k tomu jídlu! -Na to nemám čas!
Klidně si nosíš moji blůzu!
To je tvoje?
Tu jsem si koupila. Hned ji sundej!
-Tak bys mi ji taky mohla půjčit. -Já ji ještě neměla na sobě.
Ale ty sis tuhle vzala moje kozačky.
Kdy? A navíc ti ta blůza vůbec nesluší!
-Suzu, klidně to všechno sněz. -Jako že takové nosí jen staré báby?
Co to vykládáš?
Tak to si nos něco výstředního!
-Tak já jdu! -Já taky jdu!
-Suzu, ještě tohle na Chobotnici! -Já zapomněla!
Tak už běž!
Počkat! Zapomněla jsem peněženku! Ale ne, tady je!
-Tak už jděte! -Tak ahoj!
-Jošino! A co odpadky? -Vynes je ty, sestřičko!
Pozor na cestu! Dneska to klouže!
-Nestíháme vlak. -Když poběžíš, tak ho stihneš!
Jošino-san, rychle, vlak už je tu.
Jošino-san? Stihneš to?
Do práce? To nevadí. Stejně to je otravná práce.
Suzu, prosím tě! Už mi neříkej zdvořile: Jošino-san!
A proč ne “-san“?
Prostě už mi neříkej Jošino-san. Můžeš mi říkat Joč-čan.
Tak jo.
A co škola? Už sis našla nějakého kluka?
To já ne!
Tak si nějakého rychle najdi. Tím se ti změní svět.
Vážně? A jak?
Pak budeš ráda dělat i tu nejotravnější práci.
Děkujeme.
Promiňte, že jsme vás nechali čekat. Prosíme zákazníka č. 56 k přepážce.
Děkujeme, že využíváte naší služby. Prosím zákazníka číslo 56.
Chtěl bych si založit kreditní účet.
Jak si přejete.
Vyplňte tento formulář,
zde tuto a tuto a tuto kolonku.
Tak dělej!
Peníze, které jsem si od tebe půjčil, ze mě dostal ten chlap.
Najdi si nějakého jiného, poctivějšího.
Jamanoi nepřestal s horolezectvím, ani když přišel o všech deset prstů.
Hamado, pojďme do toho znovu.
Ale všichni nejsou jako on.
Vezmeme si tyhle.
Jsou jako ty tvoje, jen mají jinou barvu.
Budeme mít skoro stejné boty.
-Já na ten zápas přijdu. -Fajn.
Pan vedoucí půjde fandit taky?
Samozřejmě! Musíš se snažit!
Jasně! A děkuju.
Hraj tvrdě!
Viděli jste sestřičku Arai?
Před chvílí tady byla, ale...
Co zase provedla?
Ona tady píše 120 litrů v zápisu objemu moči u pana Sató z pokoje 211!
To se jí povedlo!
Ale to není žádná legrace.
Paní Ninomija?
Sači!
Dobrý den.
Už jsme se dlouho neviděly. Jste v pořádku?
Ale ano, jen mě trochu bolí žaludek.
Ale ne! To mě mrzí.
Ty víš, Sači, že mi umřela matka a stala se mi taková spousta věcí.
Už je to skoro rok.
Přijď někdy na večeři k nám do jídelny.
Ráda.
Stýská se mi po vás.
Teď jsem si vzpomněla...
...tuhle u nás byla na jídle ta vaše sestřička, Suzu se jmenuje, že jo?
Ano, říkala, že vaše smažená makrela byla výborná.
Ona je taková chytrá a veselá.
Hodně se směje.
Opravdu?
Je jasné, že je v kolektivu populární.
To je dobrá zpráva.
Ahoj.
Je mi taková zima!
Můžeš se tady vůbec učit?
Jošino-san má zase nějaké problémy.
Zase ji asi někdo zklamal.
Ona má talent na navazování pochybných vztahů.
Nastydneš se, tak rychle do vany, převléknout a spát!
Ne, tady je dobře. Já budu spát tady!
Mně je tu taky teplo. Dobrou noc.
Tak už mi bude odmlouvat i Čika!
Tak já jdu tedy spát nahoru.
Správně! Dobrou noc.
Suzu?
Kdyby tě něco trápilo, tak mi to povíš, ano?
Dobře. A děkuju ti za všechno.
-Tady máš to dévédéčko. -Děkuju.
Jednou bych chtěla v téhle podzimní nádheře jít s nějakým fajn klukem.
Já bych zase chtěl jít s nějakou vílou.
Ty jsi hrozně romantický.
Zatím nehrajete tak špatně!
Asano, tvůj protihráč je pomalý, tak se na něj přilep.
Ozaki, a ty zaútoč, hned jak ti dají prostor!
Tým Chobotnice se zlepšil, od té doby, co tu je Suzu.
Že jo? A Fúta se taky nějak rozhýbal.
Myslíš, že ti dva... víš co...?
-Co je to “víš co...“? -Ty víš, co je “víš co“.
A ty myslíš tamto.
Zpátky!
Do toho!
Asano!
Je to jen tvoje!
Dobrý, Asano!
Domov poslední péče?
Hodně příbuzných něco takového potřebuje.
Příští podzim chceme přestavět páté patro na Domov poslední péče.
Když nám navrhli tenhle podnikatelský záměr,
tak jsi byla první, na koho jsem myslela.
Jak by se ti to líbilo?
Popřemýšlej o tom.
Ano.
Dobrý večer.
Brambory? Tyhle jsou kvalitní, z Hokkaida.
Dneska chci udělat bramborový salát.
Poslední péče je velice důležitá,
ale není to žádná hračka starat se o smrtelně nemocné pacienty.
Jsem specialista na pediatrii,
a tak chci přirozeně prodloužit životy lidí ve stáří.
-Měla by sis to ale dobře rozmyslet. -Ano, promyslím to.
A teď k plánům na zítřek.
Zítra máme jít na noční prohlídku Akvária na Enošimě.
Problém je v tom, že mi moje tchýně řekla,
že se necítí dobře.
-Je zase hospitalizovaná? -Ne, do nemocnice nešla,
ale musím ji kontrolovat.
Moc mě to mrzí.
Ne, to je v pořádku.
Měl bys ji pohlídat.
Tak už jsem tady.
Suzu, jsi v pořádku?
Suzu, ale ne!
Suzu?
-Co se to tu stalo? -Ahoj, ségro!
Chtěly jsme oslavit, že dala gól.
Vytáhla jsem omylem švestkové víno, do kterého jsme přidaly pálenku.
-Kolik toho vypila? -Jen tuhle jedinou sklenici.
Suzu?
Já nesnáším tu svoji macechu, Jóko!
Táta je idiot!
Je mi horko!
Chce se mi zvracet!
Ještě chvíli vydrž!
Ještě chvíli. Uleví se ti!
Vyzvracej se sem!
Tady!
-Ona v sobě schovává všechny problémy. -Popravdě si toho už dost prožila.
Chová se jako ty, když se někdy opiješ.
Ale takhle jsem se ještě nikdy...
Podívej, usmála se.
Podívej, tady má mateřské znamínko!
No jo, máš pravdu.
Má tak krásné dlouhé řasy!
A ty uši! Úplně jako ty, sestřičko!
Vážně?
Prosím, promiň mi to, Suzu.
Je to jasně tvoje chyba, Čiko! Ale Suzu za to taky trochu může.
Já jsem tak chtěla ochutnat to naše domácí švestkové víno!
Už se stalo.
Příští rok, až zase uzrajou švestky, vyrobím dávku bez alkoholu.
Ty švestky jsou z naší zahrady?
Pochopitelně.
Na tu švestku dohlídneš ze svého okna.
Ty sis jí nevšimla?
Ne.
Podívej, to je ona! Dává nám spousty ovoce.
Aha!
A taky na ní žijou housenky.
To je fajn, už se těším, až je natrhám.
Housenky?
Ne, ty krásné zralé švestky.
Musíme z ní obrat škůdce a nastříkat ji. Vše vyžaduje péči.
To vždycky říkala naše babička.
Na švestky si počkáme ještě půl roku.
Ale už se na ně těším.
Musíš je takhle popíchat!
Jo, takhle je to správně. Tak z nich vytryskne chuť.
Už sem pluje.
Haló!
Je to těžké.
Jsou fakt těžké.
Ale na to neumřeš.
Už jsou uvařené.
Takhle je hezky obracej.
-Děkujeme, že jste nám přišli pomoct. -To my děkujeme vám.
-Bylo to tu prima. -Díky. -Tak nashle.
-Děkujeme za ty bílé rybičky! -A pozor, ať se neprotrhne pytlík.
-Tak jak mi to sluší? -Je to dobré. Vypadáš jako byznysmenka.
Co to znamená?
“Finanční specialista na péči o zákazníky“?
Že teď můžu chodit na schůzky s klienty jako asistentka sekčního šéfa.
-To budeš žít jen pro svou práci? -A je na tom něco špatného?
Neříkám, že je to špatné, jen jestli to myslíš vážně!
To si piš, naprosto seriózně.
Snad jsi tu práci nevzala proto, že ses zase do někoho zakoukala.
Nebudu tady trčet jako ostatní.
Dej si pozor na svůj drzý jazyk!
Chci ti jenom říct, že...
Dobrou chuť.
Dobrou chuť!
-Jak ti to chutná? -Výborné!
Že jo? Bílé rybičky jsou opravdická lahůdka!
-Ty je jíš poprvé? -Vlastně ano.
Dobré, že?
Jošino, sedni si pořádně! Ty nohy!
Suzu, a ty takhle nehltej!
Jíš stejně hltavě jako Čika.
Trošku výš. A teď trošku níž.
Ne, dej tam radši tu pampelišku.
Pampeliška.
To je roztomilé.
-Nalep to, jak se ti to líbí. -Krásné, sedí.
Já tam chci nalepit tohle.
Ale nejdřív si to změř, Čiko!
Aha, tak jo.
Nech toho.
Čiko, přestaň s tím!
-Jsou tu mušličky? -Mušličky?
Podívejte na stopy naší Suzu.
Jsou tak hezoučké.
Takové malinkaté.
-Dobrý večer! -To jsou k nám hosti! -Dobrý večer.
To je poprvé, co jste přišly všechny čtyři.
Dostaly jsme chuť na mořské jídlo.
-Děkujeme, že jste si vzpomněly. -Tak copak tu máme?
Já si dám pivo. A tu marinovanou makrelu.
Moc se omlouvám, ale ta už není.
Já si dám smaženou makrelu s oblohou... a taky pivo.
Ty, a pivo?
Tak já to samé.
-A já se přidám. -Ale ty nesmíš pivo, Suzu.
To já moc dobře vím.
Tady máte vizitku.
-Tak ty jsi teď tak důležitá. -To vůbec ne, ale...
-Byly jste na pláži? -Koukněte!
Je to ještě dítě!
Ale ty jsi tady na stole kdysi taky rovnala všechny své mušle.
Fakt?
Jo. A vaši nadávali, že jsi všude po stole rozmatlala písek.
A Čika se tu počůrala do kalhotek.
Jo, to si pamatuju.
Běžela jsem domů pro čisté.
Tak už dost!
Co si dáš ty, Čiko?
-Co si mám dát? -Tak já ti něco vyberu.
-Tak se na to podíváme... -Ne, já sama.
Tak na zdraví! Potřebuju zařídit...
-Asano! -Ahoj! -Ahoj.
-Koho bys chtěl za třídního? -Jako učitele?
-Tedy kromě Ozawy. -Toho fakt nemusím. -Ahoj, počkejte!
Už jsem slyšel tu novinku!
Jakou novinku?
Co?
Já tomu nerozumím.
-Ahoj. -Ahoj. -Budeš v naší třídě.
Já taky.
To je moc dobře.
Fúto, máš štěstí, že jsi ve třídě s Asano.
A proč jako?
-Vy spolu nechodíte? -Co to plácáš? -Už jsem to všem řekl.
Co je tohle za kecy? Jsi blbej nebo co?
-Ty s ním fakt chodíš? -Ale já s ním nechodím!
K jídlu mám nejraději obalované hovězí a hovězí jazyk.
A letos v létě chci vyhrát v atletice.
Děkuji, sedni si.
A teď se nám představí Seto.
Jmenuju se Tomoki Seto, ale můžete mi říkat jen Tomoki.
Patřím do baseballového týmu, ale rád jezdím i na skateboardu.
Chtěl bych hrát baseball v národní lize, tak mi prosím všichni držte palce.
Děkuji.
Pane šéfe, kvůli našim klientům jsem si koupila tohle. A taky tohle.
Musím vypadat trochu reprezentativně.
Dobrý den.
Už jsem poznal dost lidí,
kteří to po bankrotu vzdali a o všechno přišli.
Ale vaše dílna snad ještě nějaký potenciál má.
Opravdu?
Vaši budoucnost nevidím tak černě.
Ale na druhé straně tady moc jasného světla taky nevidím.
Tím se mi trošku ulevilo.
Co říkáš?
Trošku...
Doporučil bych vám začít tím, že ukončíte ten termínovaný vklad
u banky Sagami a pak...
Tak vám se po letech přihlásil mladší bratr?
Matka ho už kdysi dávno odepsala a on odešel z domu.
Ale pak mi najednou zavolal
a chtěl dědictví po matce, která mi zrovna umřela.
On se asi někde dostal do těžkých dluhů.
Ale já mu říkám: “Já nic nemám. Jen tuhle jídelnu.“
A on na to: “Tak prodej tu jídelnu.“
Doufám, že se jí podaří tuhle živnost udržet.
Podívejte, tady to kolem,
to je její jediný poklad.
Já vím, že ten krám není nic moc,
ale zdědila jsem ho po mamince.
To chápu.
Já vím, že vám tím jen přidělávám starosti.
Ale ne, to je naše práce, pomáhat lidem od starostí.
Mám takový dojem, že přede mnou ještě něco skrýváš.
Já? Každá žena přece má nějaké úžasné tajemství!
Mně se nějak horší zrak, asi bych si měl koupit lék.
Než úplně oslepneš, bylo by fajn jít se podívat na slavnost třešní.
To je dobrý nápad.
Tak kdy?
Pane Sakašito, vy jste přece pracoval v Tokiu v Metropolitní bance, ne?
Proč jste přijel sem?
Nějak... najednou jsem si uvědomil, že tam nepatřím,
a táhlo mě to sem.
Taková věc se vám nikdy nestala?
Co se tak koukáš?
Joč-čan, ty máš rande?
To bych docela ráda,
ale v poslední době na to nemám náladu.
Jo.
Takže tohle nedělám kvůli nějakému klukovi, ale sama pro sebe.
Když o sebe dbáš, zvedne se ti nálada.
Chceš taky?
Ne, děkuju, ale zničila bych to na fotbale.
Tak jenom malíček.
To lechtá.
Necukej se!
To je poprvé?
A kdy sis poprvé lakovala nehty ty?
Já? V šesti.
Tak malá?
Když jsem jela s maminkou do Jokohamy, tak mi koupila lak.
Jasně červený lak na nehty.
Hned jsem se celá nalakovala a pak jsme šli se školou na plavání
a náš učitel se strašně rozčílil!
Dobrý!
Letos jsme se báli, že jich nebude dost,
těch bílých rybiček, ale jsou jich spousty.
-Dejte si! -Díky. -Dobrou chuť.
Skvělé!
Že jo?
Toust s bílýma rybičkama, to je skvělá kombinace.
Tohle je váš originální recept, že jo?
Jo, to máš pravdu.
Jak dlouho už máte tu kavárnu?
Převzal jsem ji asi před dvaceti lety.
A to jste dělal tousty s rybičkama už tenkrát?
To byla náhoda, dělal jsem je k obědu sám pro sebe
a jeden host říkal: “To chci taky,“
a tak jsem je začal dělat pro všechny.
Já myslím, že můj táta musel chodit do té samé kavárny.
Když byl ještě naživu, tak mi občas dělal tousty s rybičkama.
Tak tam zítra půjdeme zase?
Jestli to potřebuješ zjistit, tak se ho na to zeptáme.
Ale to není nutné.
A co se na to zeptat tvých sester?
Sester se na tatínka radši ani neptám.
Špatně se mi o něm mluví.
Tak už je po sakurách.
U nás na severu v Jamagatě teď teprve začínají kvést.
Když zjistili, že je táta nemocný,
tak mi řekli, že se asi ani nedožije do sakur.
Ale on s nemocí bojoval a v nemocnici jsme sakury ještě oslavovali spolu.
Aha.
Asano!
Máš čas?
Jo, proč?
Kam to jedeme?
-Do tunelu. -Do tunelu?
Jo.
Mám seskočit?
Ne, to zvládnu.
-Tohle je ten tunel. -Že jo?
Tolik velikánských stromů a tolik květů!
Nádhera!
Letos je to všechno snadné, když nám pomáhá Suzu.
Ty jsi taky pěkně líná, Jošino.
Ale máš pravdu, jsem ráda, že tu máme malou sestřičku.
Tamhle, vidíš to? Tam je velká.
Tahle?
Opatrně!
Přímo před tebou. Ne, ta vedle.
Opatrně!
Podívejte! Ta je velikánská.
Či.
Tohle je pro tetinku a tohle pro sousedy.
Letošní úroda není nic moc.
Jak to? Je jich tolik!
Když žila babička, bylo jich tolik, že jsme je mohli rozdávat všem v okolí.
Ta švestka už nám taky stárne.
Pokud vím, tak ji babička zasadila, když se narodila naše máma.
-Takže jí je 55 let. -Jo, 55.
Jošino, vem ten telefon.
Čiko!
Haló, tady je Kóda.
Ahoj, tetinko!
Ano, máme se dobře.
Tak chvilku počkej.
Sači.
To je tetinka.
Haló?
Že přijede máma?
A proč?
Protože se koná obřad za duši její matky.
Já měla nějakou zlou předtuchu.
To snad přeháníš.
Nepřijela ani na první, ani na třetí zádušní obřad.
Říkala, že to stojí moc peněz.
Kde teď bydlí?
-V Sapporu. -A jak dlouho?
Už spolu nejsme 14 let. Opustila nás, když jsem ještě chodila na střední.
Možná potřebovala čas.
Čas?
Ale nejít na obřad ani své matce!
Ani své matce.
Svazek mezi matkou a dcerou je silnější než mezi mužem a ženou.
Ale ani ten manželský svazek se přece nedá ukončit.
Promiň.
Co si uděláme k večeři?
Já dneska nic neuvařila. Objednáme si něco zvenku?
Tetinka znovu volala, že matka přespí u ní.
Ale měla by spát tady. Je to přece její dům.
Možná ji hryže špatné svědomí.
Ale to už je tolik let.
Já si to pamatuju, jako by to bylo včera.
A co já, mám na ten obřad zítra jít?
-Možná bych za těchhle okolností... -Ne, Suzu, s tebou to vůbec nesouvisí.
Ona se jen nemá odvahu tady objevit.
Ty se tím netrap.
A hajdy do koupelny.
Jo, hezky se jdi koupat.
Tak já jdu.
Sestřičko, hlavně zase nedělej hysterickou scénu.
Jakou scénu?
Tenkrát na obřadu za babičku jsi přece udělala hrozný výstup.
-Ale to nebyla hysterie. -Teď mluvíš jako malá holka.
Ty mi máš tak co vyčítat.
Co asi maminka řekne na to, že tu bydlí Suzu?
Názory té paní mě vůbec nezajímají.
To jsem si mohla myslet, že řekneš něco takového.
“7. zádušní obřad rodu Kóda”
Děkujeme, že jste přišli.
Ještě tu není.
Ale je u tetinky, tak určitě přijde.
Určitě jako vždycky přijde pozdě, na něco zapomene a něco ztratí.
Pospěš si, Mijako. Proč ty nikdy nikam nepřijdeš včas?
Počkej, tetinko.
Hlavní truchlící host, a jde pozdě!
-Maminko. -Maminko!
Tak dlouho jsme se neviděly! Moc se omlouvám, že jdu pozdě.
-Nemohla jsem najít řetízek. -Já si říkala, že něco nemůžeš najít.
Čiko, ten nový účes ti moc sluší.
A ten tvůj přeliv, Jošino, je moc pěkný. Hned ho taky vyzkouším.
Děkujeme, že jsi dnes na obřad přijela.
Mrzí mě, že jsem se tak dlouho neozvala.
Mami, tohle je Suzu.
Dobrý den, já jsem Suzu Asano.
Tak ty jsi...
Aha, to jsi ty!
Ráda tě vidím. Já jsem jejich matka.
Pamatuješ se na mě? Vloni jsme se jednou viděly.
Ovšem, vy jste přece tetinka!
Už sis tu zvykla?
Chutná ti naše jídlo? A můžeš to s nimi vydržet?
-Tetinko, na to teď není čas! -Ale to jsou důležité věci!
Nelíbilo se ti u tatínkovy nové manželky?
-Tetinko! -Macecha byla milá.
A nestýská se ti?
Ne, připadám si jako nejmladší v dívčím penzionu.
Jaká ty jsi vtipná!
Tak nám to promiň, maličká. Asi ti to bylo nepříjemné, viď?
Ne.
Ale mně při tom výslechu bylo trapně.
Opravdu s mými dcerami dobře vycházíte?
Ano.
Sači je ale přísná.
Ona umí vychovávat líp než já.
Ke mně je ale velice laskavá.
Tak ať spolu dobře vycházíte, holky.
Tak to máme za sebou, díkybohu!
Děkujeme, tetinko, bylo to pro tebe únavné.
Ať se to nerozteče.
Kde je ta holka?
Kdepak jsi, Suzu, pojď si k nám sednout a dát si zmrzlinu.
-Děkuju. -Rádo se stalo. -Tyhle obřady jsou vyčerpávající.
To proto jsi do sebe házela drinky?
To byl jen rozjezd z nervozity.
Jošino!
Bylo tam tolik lidí.
To protože byla učitelka.
Učila spousty žáků, opravdu se o ně starala.
Tady kdysi bývalo tak veselo!
Tetinko, ale teď je tu taky veselo, když jsi tady s námi.
Někdy si říkám, že bychom se toho starého domu už měly zbavit.
Zbavit? Ty ho chceš prodat?
Práce v zahradě je časově tak náročná.
Děvčata se vdají a život v novém bytě pro ně bude jednodušší.
Jak můžeš být takhle sobecká!
Nemáš absolutně žádné právo mluvit o tomhle domě.
Ty sama jsi v zahradě nikdy nic nedělala.
Co ty vůbec víš o tomhle domě? Chceš se ho zbavit, tak jako nás!
Tak se tolik nerozčiluj! Jen mě to napadlo a myslela jsem na vaše dobro.
Už toho bylo dost, ne?
Proč na mě vždycky jen křičíš?
Pochopitelně se cítím provinile,
ale všechno to začalo tím, že si váš otec našel jinou ženskou.
Tak už toho nechte, obě dvě!
Matka vždycky obviňuje druhé, jen sebe ne.
Nerozvedla ses, jakoby kvůli nám. A pak jsi nás tu nechala,
když nás babička odmítla pustit. A co jiného jsem mohla udělat?
Přestaň se vykrucovat jak malá!
Už toho bylo dost!
Sač-čan, dávej si pozor na jazyk!
Je to přece tvoje matka!
Mijako, to nebyla jen jiná ženská, ty jsi na tom taky měla svůj podíl.
Žádné ale! S tímhle tématem končíme!
Ještěže je moje sestra po smrti.
Tohle je strašné!
Dopadlo to přesně tak, jak ses toho bála.
Ty dvě si nikdy nerozuměly.
Matka to o tom domě vytasila tak najednou.
Ale popravdě, žít v nějakém hezkém bytečku by bylo prima.
Sním o tom, žít si hezky sama.
Jestli se chceš odstěhovat, nikdo tě tady nedrží.
Přece nebudeme žít takhle dohromady na věky věků. Jaké je tohle štěstí?
Teď mluvíš jako naše matka.
Ty to tady nemáš ráda?
Ale o to tu nejde.
Jednoho dne odsud odejdeme. I já, i Čika, i Suzu. A ty asi taky.
Ale já...
to beru jako osobní úkol...
-uchránit tenhle dům. -Nikdo se tě o to ale neprosil.
-Tak už toho nechte! -A proč jsi na ni tak naštvaná?
Ty chceš matce prostě ukázat, že to tady máš pod kontrolou. Děláš to naschvál.
Jaké naschvál? Co jsem udělala?
Třeba jak jsi sem vzala Suzu, jen abys naštvala matku.
Ty jsi možná spokojená,
ale mě ten dnešní výstup mrzí, jak jsi tady matku stírala.
Já už mám hlad.
Pojďte si udělat něco k jídlu.
Ťuky ťuk.
Dále.
Začínám dělat večeři. Pomůžeš mi?
Ráda.
Tady mají sukijaki.
A taky šabušabu.
Radši se nekoukám. Nekoukám.
Nemají škeble.
A co mušle?
Jsou moc drahé.
Doufám, že toho Suzu nelituje.
Čeho?
Že se k nám nastěhovala.
Toho bych se nebála.
Se vším si dělá starosti, úplně jako Sači.
-I když je nejmladší... -Škoda že není jako ty.
Co tím chceš naznačit?
Ty cibule už stačí.
Tohle jídlo mě naučila moje matka jako první a taky poslední.
Ona ráda dělala kari z mořských plodů,
že ty se nemusí vařit tak dlouho jako maso.
Ona je prostě taková. Vařit ji nikdy nebavilo.
Můžeš odpustit mé matce,
co vám provedla?
Ty se nemáš za co omlouvat. S tebou to nesouvisí.
Ale ona se zamilovala do ženatého otce od rodiny.
To od matky nebylo hezké.
Ty nám to odpusť, Suzu.
Nechtěly jsme tě do toho zatahovat.
Ale víš,
nikdo s tím tenkrát nedokázal nic udělat.
Vlastně za to nikdo nemůže.
Tak jsme tu s nákupem. Škeble neměli, koupily jsme mušle.
A taky dorty se šlehačkou a se spoustou čokolády.
Ty jsi dneska doma? Co je, jsi nemocná?
Ne, to ne,
ale dneska mám noční.
Kvůli čemu jsi přišla?
Včera jsme se nějak neovládaly a já zapomněla předat dárky.
Tohle je pro tebe.
Tohle pro Jošino a tohle pro Čiku.
A tohle, prosím, dej té malé Suzu.
Nepůjdeš dovnitř?
Letí mi letadlo
a ještě předtím chci zajít babičce na hrob.
Aha.
Tak ahoj, dávej na sebe pozor.
Počkej na mě! Půjdu taky na hřbitov.
Tetinka mi včera vynadala.
Ten dům je přece už dávno těch děvčat, říkala.
Já to netušila.
Pro mě to bylo manželské vězení,
ale vy jste si ten dům zamilovaly.
Maminko, ale proč jsi najednou přišla s tím, že to prodáme?
Tak na to zapomeň! Jako by se to nikdy nestalo.
Už dlouho jsem za tebou nebyla.
Promiň mi to.
A taky že jsem špatná dcera.
Už přestalo pršet.
Už jsem skoro zapomněla, co to je období dešťů.
To u vás na severu na Hokkaidu nemáte?
Ne.
Prý každý rok doma stále vyrábíte švestkové víno.
Na tetinku to dělá velký dojem.
Pro mě to byla každoroční nepříjemná povinnost,
ale když bylo hotovo, konečně přišlo léto.
Chceš si nějaké vzít s sebou?
Počkej na stanici! Hned jsem zpátky.
Klouže to! Dej pozor!
Neboj!
Tak jsem tu.
Tohle je z letošní nadílky. A tohle je ještě od babičky.
To vám tak dlouho vydrželo?
Tohle už je poslední.
To je ale krásná barva.
Vyvolává hezké vzpomínky.
Vychutnám si to.
-Tak ahoj. -A přijeď častěji.
Čika a Jošino si s tebou určitě chtěly popovídat.
Tak přijeďte vy za námi.
Tak ahoj.
Ten koš je tak velký.
Už je oběd.
Jaké to je?
Moc dobré!
Bylo by to ještě lepší se sýrem.
Jo, tak příště to vyzkouším.
Ségrám tohle moc nechutná,
ale já na to občas dostanu strašnou chuť.
Byla jsem moc malá, když máma dělala kari z mořských plodů.
A tak...
já si kari spojuju s chutí rybích prstů jako od babičky.
Takže ti to teď připomíná babičku.
Čiko...
Já jsem vám lhala.
Kdy?
Že jsem nejedla bílé rybičky.
Táta mi je často dělal, když jsme ještě bydleli v Sendai.
A tak ti to připomíná tátu, když jíš bílé rybičky, že jo?
Já si na něj moc nepamatuju.
Trošku jsem si ho vybavila, jak jsi nám přinesla ty fotografie.
Ty na něj máš daleko víc vzpomínek než já.
Hezké vzpomínky.
A možná i špatné vzpomínky.
Někdy mi o něm musíš vyprávět. O našem tátovi.
On miloval rybaření.
Rybaření? Vážně?
Ano.
O víkendech často chodil k řece. A někdy mě bral s sebou.
Takže abyste si udržela svou jídelnu,
musíte bratrovi vyplatit 12 milionů jenů.
Když dáme dohromady
veškerý váš majetek a účty, dělá to 6 milionů jenů.
Kdybyste si od banky půjčila 6 milionů...
Moc se vám omlouvám,
ale ve skutečnosti tuhle jídelnu na konci měsíce zavřu.
Nejsem na tom zdravotně dobře.
Ale popravdě,
nenapadlo mě, že se to stane tak rychle.
Takže vy teď budete chodit na různá vyšetření?
Ne,
žádné vyšetření už nepotřebuji.
Slyšeli jste o tom novém Domu poslední péče?
Tam už jsem objednaná.
I když jídelna zavře,
budu její smaženou makrelu dělat dál u sebe v kavárně.
Naštěstí ten bratr nemůže nechat obstavit její vlastní recepty.
Bože, ať už je to kdokoliv, chová se nespravedlivě.
Proč se to muselo ze všech lidí stát zrovna jí?
Takže teď
je potřeba sepsat jiný dokument.
Myslím, že by měla napsat poslední vůli.
Poslední vůli?
Ten její povedený bratr za ni nezaplatí ani pohřeb.
To bude opravdu poslední vůli potřebovat.
Ano.
Když nezachránila dědictví po matce,
jedině tímhle lejstrem se jí podaří naplnit vlastní přání.
Takže se do toho pustíme.
Když už jí nepomohl osud, musíme jí pomoci my.
Včera byl úplně stabilizovaný.
Umřel tak rychle.
U pacientů v Poslední péči nemůžeš nikdy nic zaručit.
Děkuju ti, Sači, opravdu jsi mi pomohla.
Mě to šokovalo.
Ale sestřička Arai se o něj starala vzorně.
Sestřička Arai?
Ona s ním zacházela, jako by byl ještě naživu.
Omývala ho a říkala mu: “Sbohem!“
“Bylo to pro vás těžké, ale já vás vypravím na lehkou cestu“.
Připravila ho do rakve, a celou proceduru provedla skvěle.
Vidíš, a já si toho ani nevšimla.
Na našem oddělení to s pacienty umí Tanabe.
Ne že by byl nějak zvlášť šikovný,
ale pacienti mu důvěřují a svěřují mu svá tajemství.
Já myslím, že jsem na lidi moc přísná a hledám jejich chyby.
Sači, ale ty jsi přísná hlavně k sobě. A to je na tobě úžasné.
Taky že jsem vždycky byla předsedkyně třídy.
Ty koušeš jídelní hůlky?
Mají roztřepené špičky.
To mi vyčítala už matka, když jsem byl malý kluk.
Nedávno jsem v jednom krámě viděla moc hezké hůlky.
-A koupilas mi je? -Ne.
Proč? To jsi měla.
Kupovat mužům jídelní hůlky, to si musíš dvakrát rozmyslet,
když jsi žena.
Tak to mě nenapadlo.
Já už pomalu půjdu. Zítra mám denní směnu.
Sači.
Přemýšlím, že bych odjel do Ameriky.
Můj školitel z pediatrie teď dělá profesora v Bostonu.
Chtěl bych se u něj naučit, jak léčit rakovinu dětí.
Nejela bys tam se mnou?
Ale...
Já se s ní rozvedu.
Promiň, že jsem ti o tom neřekl dřív,
ale...
celou tu dobu jsem o tom uvažoval.
Takhle to nejde.
-Ty se ani nenapiješ? -Až to dodělám.
To tady ještě nebylo. Joč-čan pracuje a nechce pít!
Ahoj!
-Už jsem doma! -Ahoj!
-To jsou hrušky. -Ne, to je mužský!
Nepamatuješ se, jak koupila kila jablek, když se s ním rozešla?
No jo, tenkrát, máš pravdu!
-A kdo to je tentokrát? -To jsem zvědavá, co se jí stalo.
Čemu ty můžeš rozumět!
To je jen výmluva, že se nemůže rozvést kvůli nemoci ženy.
Ale co se dá dělat, když ji nechce zranit?
Ale stejně si s tebou začal!
Tak ohleduplný zas není.
Dělá úplně to samé jako náš táta.
Je to slaboch a zbabělec.
Ale když má depresivní ženu, to je hrozně náročné.
Ty si to neumíš představit, jinak bys takhle nemluvila.
Neměla bys takhle ponocovat, i když máš letní prázdniny.
Já vím.
-Joč-čan, kam to jdeš? -To je přece jedno...
Počkej!
Co chceš?
-Já jsem asi ublížila Sači. -A jak?
Já jí řekla, že se žádná žena nesmí zamilovat do ženáče.
Tím se netrap.
Ale já o tom chci mluvit hned teď! Musíme mluvit o Sači!
Ano, musíme se poradit.
Ale to je na nic!
Čiko!
Prosím pálenku s ledem!
Já to naleju.
Ťuky ťuk!
Co je?
Můžu na chvilku? Bude to o práci.
Jistě.
Ty jsi v práci viděla umírat hodně lidí, že jo?
Já nemám ponětí, jaké to asi je.
Kdyby tě to emocionálně rozhodilo, nemohla bys tu práci vůbec dělat.
Ale ono se to nedá úplně odblokovat
a zapomenout.
Já si to myslela.
To se mi ulevilo. Ale myslím, že není lepší si na to prostě zvyknout.
Myslím, že si nikdy nezvyknu na ztrátu pacientů.
Děkuju za tu lekci.
Tohle je hezké.
Tak si to vem.
Vždyť je to tvoje blůza na rande.
Já nespoléhám na oblečení, ale vždycky musím vyhrát.
Tak děkuju.
Tak poslouchej, sestřičko.
O chod tohohle domu...
se vůbec nemusíš bát. Čika a já se o Suzu postaráme.
Už nejsme tak malé jako kdysi.
Děkuju.
Jinak z tebe bude maminka, ještě než se vdáš.
To mi fakt hrozí, musím si dát pozor.
Vždyť víš, že máš sestřičky, které za tebou stojí.
Ale to bych ráda slyšela, až budeš střízlivá.
Jak o tom s tebou mám mluvit, když jsem střízlivá?
Suzu, dneska večer je ohňostroj, že jo?
Ano.
Počkej chvíli.
Á, letní kimono?
Tenhle vzor Suzu moc sluší.
Že jo? Já ti to říkala.
Taky jí to přesně sedne.
-To je tvoje jukata? -Jo, nosila jsem ji.
-Ale teď je tvoje. -Vážně?
Ano.
-Ukaž se v tom Fútovi. -Fútovi?
-Kdo je to Fúta? Nějaký fajn kluk? -Fajn?
Je takový upřímný.
Upřímnost je vzácná.
Opravdu?
Já si radši vezmu fotbalový dres. Tohle až někdy jindy.
Tohle kimono je naší babičky. Mám na ni hezké vzpomínky.
Co to vyvádíš?
Voní to po babičce.
Fakt?
Já si taky čichnu.
Vůbec ne... Nebo jo?
Promiň.
Já s tebou nemůžu odjet.
Já tušil, že to řekneš.
To je trest za to, že jsem se tak dlouho nedokázal rozhodnout.
Ale je to i moje vina.
Není to ničí vina.
Ten Domov poslední péče...
Chci se pořádně věnovat práci.
Tak proto?
Když otec umíral, neměl odvahu nás k sobě zavolat.
A tak naše Suzu musela celou péči zvládnout sama.
Kdybych tam tehdy mohla být, snad bych dokázala nějak pomoct...
svému otci...
I Suzu.
Ona toho musela tolik prožít...
Vlastně jí ukradli bezstarostné dětství.
Ale úplně stejné to bylo s tebou.
Tys taky ztratila bezstarostné dětství a mohli za to dospělí kolem tebe.
Myslíš?
Tak si teď život užívej podle svého,
protože já jsem ti ho nedokázal nijak ulehčit.
Tak ahoj.
Děkujeme, bylo to výborné.
Moc dobré.
Vážně jsme si tu dali smaženou makrelu naposled?
Mrzí mě to, ale na konci měsíce zavírám.
To ještě přijdeme.
Suzu-čan!
Děkujeme mockrát.
Budeš to muset nosit celý den, ale vem domů tyhle makrely.
Ty má Joč-čan nejradši.
A řekni jí, že jí za všechno děkuju.
Děkuju, moc ráda to vyřídím.
Víš, závidím tvé mamince a tatínkovi.
Proč?
Protože...
po sobě nechali na světě
takový poklad, jako jsi ty.
Ale já nejsem žádný poklad.
To si o sobě nesmíš myslet. To by tě stihl boží trest.
Tak běž a dneska si to užij.
Ohňostroj je tu zvlášť krásný, protože se odráží v moři.
Tak ahoj a ještě se stav.
Děkuju za to jídlo.
A užij si hezky tu slavnost!
Opatrně, Suzu.
Podej mi to.
Jé!
Jé! Tenhle je obrovský!
Je to tak blízko!
To je nádhera!
Škoda že se na to musíme dívat ze střechy naší banky.
To máš pravdu.
Kdybys neměla přesčas, mohla ses dívat se svým miláčkem.
Já vím...
-Dnes máme dlouhý den. -Ano, dnes je to dlouhý den.
Co? To je krása!
-Á, srdíčko? -Fakt, srdíčko!
Tobě se zase chce zpátky do hor?
Ani ne, už jsem si to užil dost.
A co kdybychom si vyjeli na chytání kaprů?
Tobě by se chtělo?
Takhle!
Jakmile ryba zabere, musí se udělat takhle: šá!
Šá?
Šá.
-Jemně šá. -Jo, šá!
Myslíš, že je to v pořádku, když jsem tu s vámi?
Co tím chceš říct?
Když jsem žila v Sendai, a když jsem pak žila v Jamagatě,
tak jsem vždycky měla pocit,
že tím někomu vadím. Jenom tím, že existuju.
Někdy...
je ten pocit nesnesitelný.
Já jsem nejmladší ze tří kluků.
Oba moji rodiče vždycky toužili po holce,
ale já jsem byl zase jen kluk.
Oba byli zklamaní, když jsem se narodil.
Já mám z nás tří nejmíň fotografií z dětství.
Není to asi to samé, o čem jsi prve mluvila?
Ne, u nás to bylo jinak...
Tak ahoj!
Asano!
To letní kimono ti moc sluší!
Dobrou noc.
Ahoj zítra.
Už jsem doma!
-Ahoj. -Ahoj.
-Jak ses líbila klukům v té jukatě? -Nic moc.
-Ale červenáš se. -Proč jste se všechny tak vystrojily?
-Uděláme si doma malý ohňostroj. -Ona má babiččino kimono.
Je trošku staromódní. Ale pro tebe dokonalé.
-Soukromý ohňostroj jen pro nás čtyři. -Jdeme na to.
Pozor na ty prskavky.
Moje už doprskala.
Tahle hezky svítí.
-To pálí. -Ať se nespálíš!
No tak!
Co kdyby někdo přišel?
Sestřičko, chceš spíš sladkou, nebo kyselou?
Kyselou.
Tak kyselou.
Spíš slabší, nebo silnější?
Silnější.
Na to, žes to dělala poprvé, se ti to povedlo.
Chceš zkusit to moje?
To je kyselé!
Ty jsi ještě dítě!
Ve srovnání s tebou jo!
A navíc drzé!
Na švestce je Su jako Su-zu.
Au, to bolí! Au!
-A tady je Či jako Či-ka. -Ne, to je Či jako Sa-Či!
-Pích, pích! -Au, au.
Sači ve 3, Čika ve 3.
Joč-čan ve 3.
Joč-čan v 5, Sači v 6.
Sači v 9.
Čika v 11.
Čika ve 12.
Čika ve 13.
Joč-čan ve 14.
Sači v 15.
Myslím, že ty jsi trochu menší než já.
Žádné švindlování!
Suzu!
V 15 letech.
“Suzu v 15”
Zvládáš to?
Jo.
Ale takhle vysoko jsem si už dlouho nevyšla.
Je to ta správná pěšina?
A co když nenajdeme cestu zpátky domů?
Tady to je!
Máš pravdu.
Vypadá to jako tam u nás.
Když jsem byla malá, tak jsme sem chodili s tatínkem.
A když nás táta opustil, tak jsem sem chodila sama.
Suzu, zkus to taky.
Já ne.
No tak!
Táta je hlupák!
Máma je hloupá!
Já jsem...
s ní chtěla žít déle, víš!
Ale se mnou můžeš mluvit o své mamince.
A můžeš tu zůstat...
navždycky.
Chci tu zůstat.
Navždycky.
Všichni jdou hned domů.
-Na shledanou. -Zítra se uvidíme.
Byl to důstojný pohřeb.
Jako ona. Vedla dobrý život.
Vy jste ji celou dobu ošetřovala, a tak určitě umírala v míru.
Na té fotografii
vypadala paní Ninomija hezky, že?
Byla hezká!
To vy jste ji takhle vyfotil?
To bylo na našem posledním výletě.
Na fotce jsou sakury z aleje tamhle před klášterem, že jo?
I když byla v nemocnici, tak mi říkala:
“Jak jsme se šli dívat na ty sakury, ty byly tak krásné!“
Ona moc dobře věděla, že brzy umře,
ale stejně mi říkala:
“Jsem tak ráda, že se ještě dokážu radovat z krásných věcí.“
Suzu-čan.
Kdyby ses chtěla zeptat na historky o tatínkovi, zajdi do mé kavárny.
Ano, přijdu.
Tatínek mi říkal něco podobného,
předtím než umřel. To o těch kvetoucích sakurách.
Říkal, jak je rád, že si ještě uvědomuje krásu.
On měl vlastně krásný život.
Na co asi budeme myslet, až přijde naše poslední chvíle?
Já si vzpomenu na mužské, anebo spíš na dobré pití?
To je celá Joč-čan.
A ty, Sači?
Já nevím...
Možná na výhled z naší verandy.
A to se chceš někdy vdát a vystěhovat z domu!
A mě se nezeptáte?
Ty jsi měla vždycky výstřední vkus.
Ty jsi ale protivná!
A ty, Suzu?
Mě napadá spousta věcí.
To je tím, že jsi ještě dítě.
-Jen ve srovnání s vámi, sestřičky. -To už jsme slyšely.
Nezapomeň, že za padesát let budeme všechny staré báby.
To náhodou bude legrace.
Náš otec...
My si myslíme, že byl zlý,
ale on byl ve skutečnosti asi moc laskavý člověk.
Jak to?
Protože
vychoval naši malou sestru.
No jo,
to je pravda.
V tom máš určitě pravdu!
Co? Říkaly jste něco?
Ale nic...
České titulky Haruna Honcoopová
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL