НЕПРИЯТНОСТИ С ХАРИ
Участват Едмънд ГУЕН, Джон ФОРСАЙТ
Милдред НАТУИК, Милдред ДЪНОК, Джери МАТЕРС, Ройъл ДЕЙНО и други.
Дебют на Шърли МАКЛЕЙН
Сценарий: Джон Майкъл Хейъс По романа на: Джон Тревър Стори
Оператор Робърт Бъркс
Музика Бърнард Хърман
Продуцент Хърбърт Колмън
Режисьор Алфред Хичкок
Добре знам как да се оправям с такива, като теб.
Е, стига стрелба за един ден.
Ако не сме катурнали поне два заека заслужаваме да си идем с празни ръце.
Да, така. Благословени са тези, които не очакват нищо,
защото те няма да бъдат разочаровани.
Малко неща в живота създават по-голямо удоволствие от лова.
Той задоволява примитивната ни природа.
Крачиш през гората - събираш убития дивеч.
Е, стари боецо - един тлъст заек чака да го метнем в тавата.
Ако това имаше 4 крака и опашка, щяхме да го хапнем. Право в средата.
По дяволите - очистил съм го!
Един безобиден изстрел по заек и ето, че съм убиец.
Мама винаги ми казваше, че ще свърша зле.
Какво по дяволите си търсил тук?
Преди не съм те виждал наоколо.
Не! Прави се на мишена, където те познават.
"Господин Хари Уорп, Мейпъл Авеню 87 Бостън, Масачузетс"
Е, Уорп, отдалечил си се от дома,
и май няма да се върнеш за Коледа.
Чака те студена тежка зима.
Може дълго да престоиш тук. Страшно дълго.
Твърде дълго за мен.
Капитан Уайлс?
Да, мадам.
Проблеми ли имате, капитане?
Може да се каже: Неизбежен нещастен случай. Той е мъртъв.
И аз така бих казала. Но това е непрофесионално мнение.
Вие... познавате ли го, г-це Грейвли? - Не,
не живея тук. - Обаче тука е умрял, това е важно.
Неловко положение. Какво смятате да правите с него?
Г-це Грейвли, няма да ви хвърлям прах в очите:
ще го скрия, ще го затрупам и ще го забравя.
Няма ли да съобщите в полицията, капитане?
Не. Забравете че сте ме видели.
Изхвърлете си го от главата - беше нещастен случай.
Мотаеше се из просеката и аз го взех за заек.
Човешка грешка. Моля ви, не казвайте нищо на никого, г-це Грейвли!
Постъпете както смятате за нужно. Сигурна съм, че сте се сблъсквали
с подобни ситуации в пътешествията си в чужди земи.
И по-лоши неща съм виждал. - Нищо няма да кажа.
Много по-лоши неща. Помня Ориноко, там имаше един турчин,
грамаден турчин, размахващ мачете. - Ако трябваше да прикрия
нещастен случай - не бих се бавила. - О, права сте и още как.
Знаете ли какво: радвам се, че ви срещнах.
По-добре ми стана като го разправих на сърдечен и разбран човек като вас.
Тъкмо обратното. Удоволствието е за мен, че ви помогнах.
Може би ще се отбиете по-късно на боровинкови кифлички и кафе?
Боровинките са от едрите. - Твърде интересна изненада.
Може да опитате и виното ми от касис.
От 3 години сме съседи и още не сме си разменили посещение на учтивост.
Права сте. Крайно време е да ви посетя. Кога?
Ами да кажем в ранния следобед. - Ще съм с чиста риза и избръснат.
Непременно.
Най-добре си вървете. Не ви трябва да ставате съучастничка.
Предвидлив човек сте, капитане.
Довиждане.
Ето там, мамо.
Ето го, мамо, ето го.
Какво ти казвах, мамо. - Не го докосвай, Ърни.
Ето го. - Не, не може да бъде!
Хари?!
Хари! Благодаря на провидението.
Кое е това провидение? - Един добър приятел.
Знаеш ли кой е това? - Ти каза Хари.
Не помниш ли? - Защо не стане и не направи нещо?
Заспал е. Спи много дълбоко.
Прекрасен сън! - Как се е ударил?
Бутал се е, където не е бил желан.
Ще се оправи ли? - Не, ако имаме късмет.
Хайде, ще ти приготвя лимонада. - От нея ще заспя ли дълбок сън?
Не, Арни, но ще ти стане по-добре. - Това не го разбрах.
Нищо. Забрави, че си го виждал. - А как се забравя?
Мисли за нещо друго. - Ще се опитам да не го виждам утре.
Така те искам. Да отидем да ти направя лимонада.
Не я грижа за него.
Билети да бях продавал нямаше да събера
повече хора. Какво ги тегли насам?
Това може да се окаже най-успешния ден в живота ми.
Ще поседна, докато светът идва да поднесе последна почит.
Рано или късно ще се появи и помощник шерифа.
Здравейте, г-н Марлоу. - Не си продала нито една картина.
Всичките си стоят по местата. - Малко коли минават.
Сайдерът ги разсейва. - Сайдерът! Изхвърли го, изпий го.
Мразя сайдер. - Нито една продадена картина.
Много съжалявам. Я да видя новата ви картина - изправете я.
Защо да ти я показвам. Не заслужаваш да я видиш. Как ще ям.
Г-н Уикс винаги се биеше по корема, когато беше ядосан.
Дали на 5-то авеню ще вървят по-добре? - Ако има повече хора.
О, там има. Стотици, хиляди.. - Значи ще вървят по-добре.
Но що за хора са те, Уигит? Ще ти кажа. Те са малки хорица!
Малки хорица нахлупили шапки. Как си с цигарите?
Другата половина ще купя утре.
Какво прави с тези стари коли синът ти. - Продава ги - антики на механиката.
Не изкарва много, но парите му трябват.
Не му ли плащат като помощник шериф? - На парче, май му плащат на арест.
О, г-н Марлоу, прекрасна е!
Напоследък съм в изтерзано настроение. - Какво е това?
Милата Уиги, моя най-строг критик. - Не ги разбирам, но ми харесват.
На г-ца Роджърс, също. - О, говорите си за мен.
Тя е хубавицата с момченцето, нали? - Веднъж ви спомена,
като си говорехме за странни хора.
За странници. Хора, които не познава. - И какво каза сладурчето за мен.
Нищо. - Да поговорим делово.
Ето списъка ми за пазар. - Ще вляза да го изпълня.
Я кажи Уиги, как се пише "таскалуса".
Здравей, Калвин. - Чу ли стрелба преди малко?
Не - Аз пък чух.
И тук не е редно да се стреля. - Защо?
Защото е охранявана територия. - Как така?
Аз я охранявам.
Защо си против хората да си изпущат парата?
Оръжието е опасна работа - то убива.
Тук и с топ няма какво да уцелиш.
Сигурно си прав, но законът си е закон.
Намислил съм да огледам наоколо, да разбера кой е стрелял.
Ще му тръсна една глоба. - И да прибереш нещо на парче.
Ако мога да те затрудня някак - обади се.
Как искате бекона, г-н Марлоу? - Какво?
Попитах как искате бекона. - Нарязан.
Къде е Калвин? - Запиля се нанякъде.
Какъв прекрасен ден. - И вчера бе такъв, но нищо не казахте.
Защо ви трябва Калвин? - Ах, тези прекрасни картини.
Някой спомена, че са ваши. Продайте ги, ще изкарате пари.
Не ми е хрумвало. Ще си помисля.
А и песента дето пеете е толкова красива.
Сигурно сам сте я писали. - Услуга ли искате?
Просто на хората им трябва насърчение, г-н Марлоу.
Откъде знаете името ми? - Пише го на картините.
Но не е четливо. - Много добре сте го докарали.
Нали, г-жо Уикс? - Знам, че никой не ги купува.
Благодаря ви за куража, г-це Грейвли. - А вие откъде знаете името ми?
Уиги току-що го каза. - Уиги? Какъв глупавичък прякор.
Може ли да ви наричам Уиги? - Не, стига да си плащате навреме.
Готово, г-н Марлоу. Бекон, боб, зеле, захар, сол, чай, маргарин - 1,95 $
И половин пакет цигари. - О да, значи два и пет.
Толкова много?! Нещо не намирам...
Знам, г-н Марлоу, веднага щом продадем картините ви.
Момент, г-н Марлоу. - Нека се изясня.
Какво ще кажете. - Мисля, че за кафе става.
Бихте ли опитали, г-н Марлоу?
Пъхнете си пръста в дръжката.
Какво ще кажете за размера?
Удобно ли ви е? Дали размера е подходящ за пръста?
Да, но за моя пръст.
Ще я взема. - 15 цента.
И чинийката. - Десет.
Цената е прилична. - Какво общо има размера на пръста?
Исках да съм сигурна, че ще приляга на мъж.
На мъж с определен калибър. - На мъж?
Една личност ще ме посети следобед у дома.
Не може да бъде.
На кафе и боровинкови кифлички. - Ах, вие стара палавнице!
"Стара"? - Беше образно казано.
Мисля, че имаме късоглед клиент за сайдер.
На колко години мислите, че съм? - На 50.
А вие на колко мислите че сте?
На 42. Мога да ви покажа кръщелното.
Трябва да покажете нещо повече от него, за да убедите един мъж.
За какво говорите? - Трябва да покажете характера си,
същността си, истинската г-ца Грейвли. Млада емоционално,
без възраст, що се отнася до любов. Мога да го направя.
Поне така си мисля. - Какво?
Ще видя какво иска господина отвън. - В такъв момент?
Къде ви е ножицата? - Навън.
Ще и отрежем косата.
Косата? - Ще я оформим късо -
съвременна, романтична прическа. Кръщелното ще олекне с 10 години.
Имате ли панделка? - Тук някъде е.
Пудра, руж, червило. - Мисля, че има.
Нищо вулгарно и натрапчиво.
Просто младост, изисканост и характер.
Ще ида за ножицата. Донеси другите неща.
А, ето я. - Извинете, млади човече, аз...
Е, хайде Ърнест, да вървим.
Е, нали пак ще порасне.
Ето го Калвин.
Сам ли е? - Да, явно не е продал колата.
Разкарай се от картината ми.
Остава само да го снимат по телевизията.
Твой ли е тоя труп? - Моля те не ме предавай.
Беше нещастен случай. Мислех, че е заек, фазан или нещо такова.
Какво ще кажеш да уредим работата? - Май друг начин няма.
Първото нещо, което видях тази сутрин беше една червеношийка,
нафиркана до козирката от ферментирали диви череши.
Разбрах, че някой ще бере ядове. Само дето не знаех, че ще съм аз.
Килерът се беше опразнил и си рекох, че печен заек ще ми дойде добре.
Ако се опираме на логиката - не могат да те обвинят.
Днес нищо не се опира на логиката.
Било е нещастен случай. Може би, божие дело.
В известен смисъл трябва да си благодарен,
че си имал "пръст" в съдбата на един събрат.
Нищо чудно в небесната книга да пише,
че този човек трябва да умре, тук и сега.
Представи си за момент, че нещо се е объркало и краят му е бил осуетен.
Може би... е трябвало да го удари гръм,
а бог не е имал под ръка мълния. Тогава идваш ти и го застрелваш.
Волята на райският съдник е изпълнена.
Съдбата е осъществена. Съвестта ти е чиста.
Няма за какво да се тревожиш. - Сами, аз нямам съвест.
И раят не ме тревожи, защото няма изгледи да попадна там.
Тия възвишени неща, които изреди нямат нищо общо.
Не е до това. - А до какво?
До мен. За себе си се тревожа. За бъдещето си.
Познавам полицаите и нравът им: "виновен до доказване на противното"
Не искам да имам нищо общо с тях. Мисля да го заровя.
Вече не е от полза за никого. Да почива в мир - ще го закопая и забравя.
Не съм го правил и ти не си го виждал.
А всички останали хора? Жената с момченцето, г-ца Грейвли и скитникът.
И човекът с книгата - д-р Грийнбоу, какво ще им кажеш?
Те не щат и да го знаят.
Освен теб никой не прояви интерес. - Така си мислиш ти.
А ако някой се заинтересува след като си го погребеш?
Не мога да чакам да се заинтересуват когато им скимне.
Няма дребна случка да ми определя бъдещето.
А жената, нарекла го Хари, реши, че в крайна сметка го обича?
Точно тя щеше да полудее от радост. - Как изглеждаше?
Хубавица! Де да бях с 2 години по-млад.
А момченцето? - Към 4 -5 годишно.
Да, била е г-жа Роджърс със сина си. - Сами, какво ще кажеш да го заровим,
...след като вече го нарисува? После ще обсъдим подробностите.
Не става. Властите искат да знаят, когато умират хора.
Добре Сами, забрави. Отивай си.
Аз го убих - аз ще се погрижа за трупа.
Да не го влачиш наоколо цял ден. - Ще направя каквото мога.
Ако не внимаваш, ще те обвинят в убийство.
Всъщност и аз започнах да те подозирам. - Ето видя ли:
Щом художник подозира най-лошото, какво ли ще реши полицията?
Ами пликът със неговото име и адрес - трябва да го върнеш на подателя.
Сами, забрави ли кой кара всяка вечер пощата на гарата?
Калвин Уикс - помощник шерифът. - Да, прав си.
Сетих се какво ще направим. Слушай:
Ще разберем доколко г-жа Роджърс познава
този човек и смята ли да уведоми полицията.
Какво ни засяга? - Много!
Ако е само далечна позната и няма да уведомява властите...
аз лично ще ти помогна да погребеш Хари.
Сами, ти се "записа за плаването". Колко е часът?
Към пладне е. - Боже, трябва да се издокарам.
Имам среща с г-ца Грейвли. - Ти ли си бил!
Не е възможно!
О, Сам, тя можеше да извади и по-лош късмет.
Уцелила е 10-та. Помисли си - ти установяваш прецедент
Нищо не установявам. Отивам на боровинкови
кифлички и кафе по нейна покана. Евентуално и на вино от касис.
Съзнаваш ли, че ще си първият мъж прекрачил прага и?
Е, никога не е късно, Сами. Тя е запазена жена.
Завиждам ти. - Да, направо е консервирана,
а консервите трябва да се отворят някой ден.
Сега иди да видиш, какво ще каже г-жа Роджърс.
Няма ли първо да скрием Хари? - Боже мили,
заради такава подробност може да обесят човек.
О, извинете ме!
Дано никога не ме оперира д-р Грийнбоу.
Хайде, да тръгваме!
ЩАТСКА ПОЛИЦИЯ
Добър ден!
Вие сте хубава, прекрасна!
Най-красивото нещо което съм виждал. Нека ви нарисувам.
Не искате ли нещо друго, г-н... Марлоу?
Вие сте прелестна жена! Искам да Ви нарисувам гола!
Някой друг път. Сега ще правя лимонада на Арни.
О, да, да разбира се, може би момента не е подходящ.
Ако искахте да ме разголите - успяхте. - Не беше съвсем така.
Дойдох да поговорим за нещо, но като ви видях ми изскочи от ума.
Едва ли е било важно. - Сигурно сте права.
Поседнете на верандата. Ще ви направя лимонада и може би ще се сетите.
Освен красива, сте и елегантна.
Здравейте, г-н Марлоу. - Здравей. Зайче ли си имаш?
Умряло. А вие какво си имате? - Нося едно жабче.
Ето го.
Виж го. - Гладно е, нужна му е майка.
Да ги разменим! - Твоята майка срещу моята?
Заека срещу жабчето. - Твое е.
Вие спечелихте повече от сделката. Умрелите зайци не ядът.
Ще го отнеса в кухнята да му дам лимонада.
Заека има четири крака, а са го убили.
Трябвало е да си носи четирилистна детелина.
И подкова. - Я кажи, как се раждат зайците?
Също като слоновете.
Защо не си ми идвал на гости досега?
Не знаех, че имаш хубава майка.
Да, хубава е, но не колкото прашката ми.
Може би утре ще дойда пак. - Кога е това?
Денят след днес. - Това е вчера, а днес е утре.
Беше. - А кога вчера ще бъде утре?
Днес. - О разбира се, вчера.
Няма да го убедите. Арни има свое понятие за времето.
Лимонада, Арни? - Аз вече си отмъкнах 2 чаши.
Щях да ти дам 2 чаши. - По-забавно е да ги отмъкнеш.
Може ли да взема заека ви назаем? - Да. Арни, какво ще го правиш?
Един мъртъв заек винаги може да свърши работа.
Вече си спечелих с него жабче.
Арни, къде отиваш сега? - Да правя още размени.
Да се върнеш за вечеря. - Ще се опитам.
Как е малкото ви име? Ако искате измислете някакво.
Дженифър. Дженифър Роджърс.
Хубаво е.
Кой е човекът на пътеката? - Кой човек?
Знаете - Хари, мъртвецът. - А, той ли? Това е мъжът ми.
Значи мъжът ви е мъртъв?
Лимонадата ви сладка ли е? - Аз я обичам киселичка.
Значи Хари е бащата на Арни. - Бащата на Арни е мъртъв.
Хари също. - Беше твърде добър, за да живее.
Щом е убит не е бил добър със всички. - Не, беше ужасно добър.
Харесва ми устата ви. Особено като казвате "добър".
Искате ли още лимонада? - Може би по-късно, благодаря.
Арни откъде взе заека?
Намери го, сигурно капитана го е застрелял.
Бих искал да науча повече за живота ви, ако не възразявате.
Не знаем какво да правим с Хари. Да имате предложения?
Препарирайте го, не ме засяга.
Сложете го в стъклена витрина, но стъклото да е матово.
Какво ви стори, освен че се ожени за вас?
Вижте... искам да обясня проблема,
...но никой не разбираше. Най-малко Хари.
Но вие сте артистичен. Можете да схванете нюансите.
Ако имам късмет. Продължавайте, излейте си душата.
Беше много отдавна и аз бях влюбена. Прекалено влюбена.
Как се казваше той? - Робърт.
Бяхме се разбрали да не слушаме семействата си и да се оженим.
Успяхте ли? - О, да.
Но после Робърт беше убит.
Исках да умра. Така 6 седмици. После открих, че Арни е на път.
Какъв шок! - В този момент се появи Хари.
Хари - героят красавец. Хари - светецът.
Хари - добрият. - Последно, коя е фамилията ви?
Хари Уорп - по големият брат на Робърт.
И той си влюби във вас? - Бих го разбрала, но не беше така.
Прие го като свой дълг, защото беше брат на Робърт.
И вие решихте, че той е влюбен във вас?
Позволих му да ме обича заради бъдещето на Арни.
Но при втората си брачна нощ разбрах истината.
Нима не я узнахте още в първата?
Това беше ужасна истина. Истината за Хари.
Какво се случи?
На колко години сте? - Към 30.
Слушайте тогава: Бях сама в хотелската стая...
...с най-хубавата си нощница, разбирате ли?
Макар Хари да ми беше безразличен,
имах ентусиазъм, защото мислех, че ме обича.
Трудна задача.
Беше пълнолуние и стоях до прозореца, за да подчертая ефекта от нощницата.
Естествено.
Не знам защо ви разправям това. Дори не ви познавам. Досаждам ли ви?
Не, никак.
Не искате ли още лимонада? - След малко.
Докъде бях стигнала? - Седели сте до прозореца на пълнолуние
и сте извикали у себе си ентусиазъм. - Аз ли казах това?
Ще стигнем ли до появата на Хари? - Не, няма, изобщо не се появи.
Обади се на следващата сутрин. - Чак тогава?
Вечерта си купил списание от фоайето на хотела. Прочел хороскопа си.
Лош ли е бил? - Пишело, че е Телец и не бивало да
...пристъпва към нов проект, защото нямало да го довърши.
И какво направихте? - Зарязах го и се прибрах при мама.
Това е.
Подтискаща история. - Знаех си, че ще ме разберете,
никой друг не ме разбира. - Дори и майка ви?
Смяташе, че трябва да живея с него. Но аз не желаех.
Молеше ме да се върна, но винаги отказвах.
Представете си, че някоя вечер поисках нещо от него,
да измие чиниите например.
А хороскопът му забранява! - Абсолютно права сте!
Има неща които не желая да си причинявам.
И никой разбран човек не би ви обвинил.
След раждането на Арни се преместих с мисълта, че Хари няма да ме открие.
Промених си името и... - Но той е бил настоятелен.
Сутринта на вратата се почука. Още преди да отворя знаех, че е той.
Какво искаше? - Мен. Защото съм му била съпруга.
Защото, както се изрази почувствал първичен подтик.
Самота. - А вие?
Догади ми се. Видяхте ли му мустаците и къдравата коса?
Да, но вече беше мъртъв. - И приживе беше същият.
Само дето ходеше. - И като влезе, какво му казахте?
Нищо, ударих го с бутилка мляко по главата.
По главата? - Видя звезди по пладне.
Запрепъва се към гората. Щял да намери жена си ако ще и да умре.
Така и станало.
Пийнете още лимонада.
Капитан Уелс, каква изненада! - Но вие ме поканихте, г-це.
Поне аз така помня. - Разбира се, че ви поканих.
Въпреки това пак е изненада. - Умеете да накарате един мъж...
...да се почувства желан. - Заповядайте, капитане.
Благодаря, очаквах го с нетърпение.
Само добра готвачка приготвя боровинкови кифлички
без плода да падне отдолу.
Трябва да са от едрия сорт. Това е тайната.
Брах ги до мястото, където гръмнахте горкият човек.
Много хубава чаша за мъж. - Стара фамилна ценност.
Баща ми пиеше от нея. Чак до смъртта си.
Надявам се, че е починал кротко в съня си.
Една вършачка го смля.
Дано не ви разстроих. - О, съвсем не, ни най-малко.
Свикнал съм със суровата страна на живота.
Много пъти съм се изправял срещу смъртта.
Съвсем наскоро също.
Арни, какво носиш? - Заeк.
Заeк!? - Как си го нарекъл?
Умрял и той не е мой. - А чий е?
Твой, ти го уби с пушката си. - Сигурно сте го убили днес.
Ще сготвя вкусна яхния. - Заeк, най-после убих заeк.
Къде го намери? - В боровинките.
Какво? - В гората.
Ето една кифличка за тоя заeк. - Този заeк струва две кифлички.
Трябва да си вървя.
Това е извънредно приятен следобед, г-це Грейвли.
О, да!
А вие, вие сте мила жена. - И вие сте ужасно мил, капитан Уелс.
Да се върнем към нашият малък проблем - Хари.
Какво ще стане с него? - Ще е в земята преди мръкване.
Не може ли просто да го плъзнете от кея за лодки в езерото?
Че да изплува като тапа?
Изпод метър и половина пръст още никой не е изплувал.
А и тази зима там ще вадят лед.
Представете си как къртят ледени блокове.
Няма значение, прав сте.
Да, под земята за Хари ще е най-добре.
Явно му е удобно - така уютно е сгушен.
Хайде да копаем. Колкото по-скоро - по-добре.
Съгласен съм, ако това което ми разказа за г-жа Роджърс е вярно.
Е, да намерим място.
Няма защо да си усложняваме работата, ще търсим мека почва.
Някъде, където няма да ни се изсипе целия град докато работим.
Място с излъчване и красота. - С изглед на запад,
та Хари да гледа залеза. - И да му е закътано през зимата.
А през лятото - хладно. Знаеш ли, почти завиждам на Хари.
Бързо ще изкопаем двойна дупка.
Благодаря за предложението, но нека е друг път.
Ето, това ми изглежда добро място. - Ти си късметлия, Хари.
Капитане, сваляй палтото. - Кой, аз?
Разбира се, трупът си е твой.
Не ме бива в копаенето на гробове. - Да беше помислил преди това.
Калвин Уикс, ами сега?
Измисли най-добрата история, която е чувал.
Пусни лопатата, Сам. - Какво има?
Скапах се. - Добре.
Аз се скапах преди 10 минути, но продължих, докато ти не се откажеш.
Тръпки ме полазват. - Време е да пъхнем Хари.
Почитта ще я отдадем набързо.
Така, ще кажеш ли няколко думи? - На драго сърце.
Хари Уорп, да не си се показал вече по тия места.
Да свършваме и да се махаме.
Капитане, Калвин Уикс май търси нещо. Дали знае, че Хари е дошъл тук?
Сами, това е най-ужасната мисъл, която ти е хрумвала.
И пита ли се, какво е станало с Хари? - Продължавай да риеш и то бързо.
Ако ще убиваш и занапред, придържай се към зайците, те са по-малки.
Зайци? Аз не съм ти казал... Днес съм убил заек!
Не викай! Знам, бях у Дженифър и Арни ми показа заека.
Не си губиш времето, а? Не те виня.
Хубава вдовица ще излезе от нея, много хубава.
Нека я обсъждаме, като приключим с Хари.
Не ми се цупи. Няма да приказвам за твоите интимни дела, имам си свой.
Говориш за моето протеже? - Какво?
Г-ца Грейвли. Дамата, която преобразих днес следобед у г-жа Уикс.
Забележителен завой към женствеността.
Нещо не те разбирам, Сами.
Тя пристигна в магазина доста възбудена,
искаше нова чаша, чинийка и куп други работи.
Гримирах я и и направих прическа.
Нима не си забелязал? - О, тя е много мила жена.
Много мила. - Всички сме мили.
Не виждам как някой може да не ни хареса.
Точно така се чувствам. Не знам дали не гледам през розови очила или...
...или си влюбен?
Нищо не може да се сравни с откритието, че си влюбен.
Да, дава ти криле в работата. Криле! Криле!
Вече не ми трябват криле. Да си починем, а?
Защо не, заслужихме си го.
Кажи, Сам, какво мисли Дженифър за моя изстрел?
Смятам, че имам право да се обръщам към нея по малко име -
осигурих щастливо избавление с един куршум.
С един куршум? А оная табела: "Стрелянето забранено"?
Един куршум за табелата, един за бирената кутия и един за Хари.
Ами заека? - И един за заека...
Какво има, какво те прихвана?
Изстрелях само 3 куршума!
Един по табелата, един по бирената кутия...
И един по човечеца дето лежи долу. - Там е работата - един по заека.
Щом съм улучил заека не съм улучил Хари.
Сами, какво се опита да направиш с мен.
Опита се да ме изкараш убиец.
Не стой така, помогни ми! Нали го закопа.
Дори да не си ти, защо да го изравяме от хубавата дупка?
Обещах на Дженифър да го погребем. И ще го оставим там.
А и независимо дали си го убил, вече си виновен.
По-трудно ще обясниш труп, който не си убил и погребал, отколкото
труп, който си убил случайно и си го погребал.
Нали така?
Не погребваш всеки срещнат труп. Пораждаш подозрения.
Би трябвало да съобщиш на полицията или да пуснеш обява.
Сами, ти не разбираш. Иначе цял живот ще се чудя: убил ли съм го?
Непоследователен си. Първо ми казваш, че нямаш съвест,
сега приказките ти определено подсказват за такава.
Сами, помогни ми. Вече не ме засяга, дали аз съм го убил или не.
Няма да отричам, че всеки път като видя полицай ще се разтрепервам.
По-добре да ме мислят за убиец, отколкото да се докаже, че съм такъв.
Благодаря. Като копаем двамата за нула време ще изкопаем Хари.
Не виждам добре от тук. Ще сляза да го погледна.
Отстъпи тая чест на мен. - Добре, Сами, имаш добро зрение.
Ей, това не е рана от куршум. - Наистина?
Да. - Я гледай ти!
На това му казват удар с тъп предмет.
Как мислиш, Сами?
Мисля, капитан Уайлс, че се замесихме в убийство.
Но тогава, кой го е извършил? - Кой ли?
И аз това питам - кой?
Освен Дженифър Роджърс, кой още иска да го убие?
Освен Дженифър? - Да, мислиш ли, че е тя?
Това е нелепо. Нали се е изненадала, като открила трупа тук?
Но ти каза, че го е ударила. Веднъж на връщане от Мадагаскар...
един си фрасна главата в тухлена стена и умря 2 дни по-късно.
Къде е намерил тухла на кораба?
И ние това се чудехме. - Не е възможно да е Дженифър.
Освен това, какво значение има?
По-добре да бъде погребан и да не се пречка.
Няма да стане. Няма да погребвам чужди престъпления.
Ами ако е била г-ца Грейвли?
Не е чак толкова смешно.
Ти каза, че била много стъписана, като те видяла да влачиш Хари.
Вие художниците нямате етикет. Г-ца Грейвли е дама с обноски.
Ако не държах Хари за глезените, изобщо не би го споменала.
Сериозно? - Ами да, като попита:
"Какъв е проблемът, капитане?" беше най-обикновена любезност.
Все едно "приятен ден, нали" или нещо такова.
Ще ми помогнеш ли да го заровим пак? - Не знам.
Може да е бил д-р Грийнбоу, или скитникът...
Или Дженифър? - Няма как.
Е, излишно е да спорим. Да се отървем от него.
Добре, ти ми помогна, сега е мой ред.
Да отпишем Хари веднъж за винаги! - Край на тия глупости!
Заповядайте на борда, заповядайте, това е скромният ми дом.
Мъничък, не просторен като вашият, но уютен, много уютен.
Ще седнете ли г-це Грейвли? - Благодаря.
Интересно - как се сближихме за един следобед!
Знаех си, че не сте сухарка, каквато ви изкарват. Нищо подобно.
Да, аз умея да долавям качествата на една жена.
Когато за пръв път ви видях там при Хари...
Капитан Уайлс! - Да, мадам?
Преди да ме запознаете с любезното си мнение
искам да ви обясня покана на кафе и боровинкови сладкиши този следобед
и това, че съм тук с вас сега. - Не е нужно нищо да обяснявате.
Притекохте ми се на помощ в труден момент, за което съм ви благодарен
Благодаря ви, но все пак ви дължа обяснение.
Да не чувам нито дума. Видяхте ме с оня труп в ръце
и най-благородно затворихте очи, така да се каже.
Капитан Уайлс. - Да, мадам.
Опитвам се да ви кажа причината защо
ви поканих на кафе и боровинкови кифлички
а тя е, че изпитах... - Съчувствие?
Благодарност. - Но, аз трябва да съм ви благодарен.
Не, аз ви бях благодарна, и съм ви благодарна.
Защото вие погребахте моя труп.
Вашият труп? - Мъжът, който мислехте, че сте убил,
бе ударен от мен по главата с гьонената подметка на туристическа обувка.
От вас? - И с металното налче в края.
Но защо? - Досаждаше ми.
Вървях си към къщи, когато той внезапно се приближи към мен...
с безумен поглед в очите и настояваше, че сме женени
Значи сте се познавали отпреди. - Никога не го бях виждала.
А дори да бях, не бих се омъжила за него.
Сигурно ви е сбъркал с някого.
Не, съвсем целенасочено ме дръпна в храстите.
Нима? - Аз се измъкнах...
Продължавайте - Той пак ме дръпна.
Два пъти. - Ругаеше ме, издаваше ужасни звуци.
Не ги разбрах естествено. - Да, естествено.
Сборичкахме се. - И после?
Аз надделях. По време на борбата обувката
ми се изхлузи и аз го ударих с нея с всичка сила.
Убили сте го!
Сигурно. Бях ядосана, капитане.
Много ядосана. - Естествено.
Не помня друг път да съм била толкова ядосана.
И в следствие на това не осъзнах силата на удара си.
Изглежда, г-жа Роджърс го е зашеметила, а вие сте го довършили.
Защо е трябвало да го зашеметява? - Била е негова съпруга.
Бедната жена! Смятах, че има по-добър вкус.
Капитане, като избягах, реших да не казвам какво се е случило.
После срещнах вас и си казах:
колко е удобно да си мислите, че сте го убили.
Простете ми, че помислих така. - Естествено е.
Ето защо почувствах и още чувствам, че съм ви задължена.
Стига, да го забравим. - Не, не, не бива! Няма да е честно.
Цял живот да ви мъчи мисълта, че сте погребали човек, когото не сте убили.
Ще носите моето престъпление. - За мен е удоволствие.
Извинете! - Не, сега като съзнавам,
Хари не е бил на себе си и действията ви са били
оправдани, няма причина да не уведомим властите.
Властите? - Тогава всичко ще си дойде на мястото.
Сигурна съм, че Калвин Уикс и полицията
няма да ни създават усложнения. Няма да ни пишат по вестниците.
Не се и надявайте. Вестникарите си умират за такива истории.
"Убийство и страст". Зарежете Хари, забравете, че се е случило.
Също както ще направят Сами и г-жа Роджърс.
Само че това не е ваш труп. В края на краищата аз го убих
и е редно аз да имам думата. - Да, но...
Не сте ли съгласен. Знаех си. Ето какво, капитане:
Сега ще взема една лопата. - Но, мадам...
И след като го изкопаем, ще се върнем у дома и ще ви приготвя горещо какао.
Арни е толкова уморен, че ще спи целия ден и половината нощ.
Хубава къща имаш, Дженифър. - Взех я със застраховката на Робърт.
Захар? - Не, благодаря.
Странно е, но... но се чуствам ужасно добре с теб, Сам.
Аз изпитвам същото. Приятно е да знаеш,
че чувствата ти са споделени от някого.
Обаче едно нещо доста ме смущава.
Кажи ми какво е и ще се погрижа за всичко.
Какво ще правим с Хари? - Изобщо не мисли за него
Хари вече е част от пръста, от земята.
Повярвай ми, потънал е в миналото.
Влез, който и да си.
Какво има? - Сам, трябва да ти кажа нещо.
Не, капитане, аз ще му го кажа. - Кой и какво ще казва?
Аз убих Хари Уорп с гьонената подметка на обувката си.
Значи вие сте била? - Отиваме при Калвин Уикс,
за да извика щатската полиция. - Казах и, че няма нужда.
Той е прав, а няма да е прилично. Хари е вече погребан.
Трябва да ти кажа нещо. - Какво?
Да не си го изровил пак? - Ами аз...
Аз настоях, г-н Марлоу. - Но не разбирате ли?
Няма от какво да се боите, аз поемам отговорността,
Щом, капитан Уелс, ми каза за обстоятелството около
присъствието му тук, разбрах че няма какво да крия.
Знаете всичко за Хари? - Боя се, че да, г-жо Роджърс,
а и няма какво толкова да се клюкарства за една дама и побъркан.
Грешите. Не разбирате с какво е свързано убийството, г-ца Грейвли.
Ще има дълги часове разпити и целият ви личен живот ще бъде разчепкан.
Смятате, че има нещо срамно в личния ми живот?
Срамен е начинът по който ще се ровят в него.
Ще ви преследват безмилостно репортери, фотографи, детективи.
Вече съм го решила. - Не ще и дума.
Капитан Уайлс ме убеди да съобщя на
г-жа Роджърс, как възнамерявам да постъпя.
Все пак тя е най-тясно свързана с тази история.
Какво мислите за това, г-жо Роджърс?
Не разбирам, защо вдигате толкова шум за Хари.
Ако е бил погребан, защо сте го изровили?
Постъпете, както смятате за редно. Не ме засяга какво ще правите,
стига само да не го съживите.
Свободна съм да действам? - Като птичка.
Що се отнася до мен, той е минало.
Почакай, почакай, Дженифър. Пропускаме нещо.
Ако това нещо излезе на яве, подробности
от брака ти ще станат обществено достояние.
Признавам, че не бях и помислила за това.
Къде сложихте Хари този път?
Край големият дъб - Ще взема лопатата.
Боя се, че ви създадох доста работа. Съжалявам.
Моля, няма нищо. - Е, да отидем всички.
До сега не съм била на нелегално погребение.
Аз съм бил. Това ми е третото.
И то за един ден.
Давай да приключваме.
Предлагам да го циментираме.
Напролет ще засадя боровинкови храсти.
Не може ли да е друго? Люляк например.
Природата ще се погрижи. - Какво ще кажете за кратка служба?
Не мога да измисля нищо. А и ръцете ме болят.
Късно е за молитви. А и той е там накъдето си беше тръгнал.
Сбогом, Хари, прощавам ти.
Изпращаме Хари с почести. - Вие не го познавахте.
Искам да те нарисувам, Дженифър.
Толкова си красива на лунната светлина.
Като че ли идва някъде от селото.
Знам какво е. Това е призракът на дилижанса
минавал оттук всяка нощ преди 200 години.
Старият път е минавал в подножието на хълмовете. Ето там.
Какво ли е да си разбойник по пътищата?
Чуйте, някои тича. - Коне?
Сам - Ако е кон - научил се е да вика.
Какво казва тя? - Сега ще разберете - идва насам.
Сам Марлоу. - Това е Уиги.
Старата Уиги.
Г-н Марлоу!
Уиги, какво искаш? Почакай, поеми си дъх.
Той е милионер! Иска да купи картините ви.
Кои картини? - Всичките, казва, че сте гений.
Прав е, но не вярвам, че ще купи всичките картини.
На ваше място бих поговорила с него. - Не пропускайте шанса, г-н Марлоу.
Добре, ще поговоря с него. - Ние копахме тук.
Клони от лаврово дърво. Чаят от тях е много полезен.
Г-н Уикс се кълнеше, че излекувал артрита му.
Колко ще плати милионерът?
Поисках му 7 долара за оная дето е като буря от цветни петна.
И той? - Каза, че картините били безценни.
Те са като тези, които рисувах в забавачницата.
Тази картина символизира създаването на света.
И аз в забавачницата за първи път узнах за света.
Да, приятелят ми е критик в музея за модерно изкуство и казва...
Не съм груб, но не ме засяга какво казва някой критик.
О, така ли? - Знам, че картините ми са добри.
И не той ги иска, а вие, важното е вие какво мислите.
Смятам, че те са творби на гений. Искам да изкупя всичките.
Жалко. - Защо?
Реших, че не мога да ги продам.
А и не са по джоба ви. Пари?!
Сами, не бъди глупак, свали му кожата.
Г-н Марлоу бъдете разумен.
Бъдете неразумен, ако щете. - Какво ще кажеш?
Геният си е твой - ти решаваш.
Какво обичаш най много на света?
Не знам. Май че ягоди. - Ягоди. Запишете си:
по 2 щайги на ягоди всеки месец на първо число в сезона или извън него.
Лесна работа, какво друго? - Какво би искал Арни?
Химикали за описи. - От кой вид?
Които вонят най-гадно. - Записахте ли?
Да, един вонлив комплект химикали. - Уиги, ти какво искаш?
Касов апарат, хромиран и със звънче. - Имаш ли място?
Ще намеря. - Касов апарат.
Хромиран и със звънче.
Записано е. - Г-це Грейвли - салон за красота?
За какво? - Ракла на надеждата.
Пълна със зестрата, която трябваше да имам.
"Ракла на надеждата, пълна с... " - Капитане?
Хубава пушка, много муниции,
ловджийски бричове, риза и шапка, кафява да е.
Марков комплект, ясно. - Еми това е. Картините са ваши.
Ами за вас? - Да, Сам, поискай си нещо.
Я да видим
Сетих се. - Какво е?
Извини ме.
Какво ще кажете?
Смятам, че лесно може да се уреди. Ами, това е.
Утре сутринта ще дойда за картините.
Г-н Марлоу, ще ви помня до края на живота си.
Елате пак. Другият месец ще имам още картини.
В мое лице имате редовен клиент. Дори ако повишите цената.
Лека нощ на всички. - Лека нощ.
Поздравления, Сами!
Правилно ли постъпих? - Постъпи точно както трябва.
Добре, за мен е важно твоето мнение. - Защо?
Защото те обичам. Искам да се оженим!
Искаш да се ожениш за мен? - А защо не?
Защото точно спечелих свободата си. - Лесно дошла, лесно си отишла.
Ще запазиш свободата си и след брака. - Значи си уникален?
Уважавам свободата, нещо повече - обичам я.
Можем да бъдем единствената свободна брачна двойка.
Това е много неочаквано.
Дай ми малко време да си помисля.
Става, помисли, докато стигнем до вас.
Какво става тук посред нощ? - Калвин, случи се нещо прекрасно.
Г-н Марлоу продаде всичките си картини.
Получи повече, отколкото очакваше. - Е, не точно пари.
Знаех си, че не струват мястото, което заемат.
Намерих ги на един скитник, който се навърта наоколо.
Казва, че ги е открил тук. Обути на мъртвец.
Заведе ме там, където го бил намерил.
Но нямаше никого
Най-добре е да тръгваме.
Благодаря за касовия апарат. За мен беше удоволствие.
Лека нощ.
Обажда се помощник-шериф Калвин Уикс.
Мамо. - Да.
А тази картина на пода? - Днес е нарисува, но не е за продан.
Защо? - Попитай него.
Остави я на път към къщата на Роджърс.
Сигурно не е имал време да я отнесе у дома си.
Внезапно се заинтересува от живопис ли?
Не, просто отговаря на описанието на...
О, здравейте. Калвин Уикс е. Имам интересни новини.
Открих един скитник с крадени обувки и налудничава история за труп.
Как ти се струва? Пристига с обувките на Хари,
а после се обажда на полицията. - Не знам.
Може и да греша, но едва ли още ни подозира.
Как ме изгледа само. - Ако знаеше нещо, щеше да ни задържи.
Но модерните полицейски методи вече са психологически.
Изнервят те, изтощават те, докато накрая
чакаш с нетърпение газовата камера.
Сигурно ще му кажат да задържи обувките, ако му стават.
Знам ли.
Аз реших, Сам. - Какво?
Ще се омъжа за теб, ако не си забравил, че ми предложи.
Много те харесвам. Ще бъдеш добър баща на Арни.
А другите причини ще ги премълча.
Бракът е удобен начин да прекараш зимата, но точно сега трябва
да измислим добра версия за пред полицията, ако се появи.
Ще повярваш ли? Почти бях забравил за предложението.
Има свидетели, Сам. - Вече си спомних.
Добре, получаваш съпруг.
Сега ще те целуна за доказателство.
Леко, Сам, не мога да отказвам.
Каква мила гледка!
Сам, какво си поиска от милионера?
Много практично.
Честито, скъпа. - Щастливец си ти, Сами.
Двамата ще бъдете много щастливи. - Благодаря.
Ако съм мърморил повечко, докато погребвахме Хари,
прощавай, разбирам, че си е струвало.
Ако мога да направя още нещо... - Момент, момент.
Какво те тревожи? - Хари, не сме приключили с него.
Точно с него е приключено, три пъти беше погребан.
Преди да се омъжиш трябва да докажеш, че си свободна.
За целта трябва да докажеш, че Хари - ... е мъртъв.
Какво ужасно усложнение.
Не съм сигурна, дали е така.
Защо ме гледате така?
Сами, всичко ще сторя за теб, само не ме карай отново да изкопая Хари.
Хайде, капитане. - Не можем.
Ако ви притеснява шумът в пресата. - Не, не е това.
Смятам, че заради Сам бих понесла всичко.
Мисля си за вас, г-це Грейвли.
Убийството си е убийство, независимо от смекчаващите обстоятелства.
За вас нещата няма да изглеждат добре.
Правилно, да го оставим където си е.
И без това се чака само 7 години за да се приеме, че някой е умрял.
Да, но сега знам какво чакам.
Настоявам да изровите нещастния човек.
Не ме засяга какво ще кажат.
Достатъчно е да разберат, че клетникът е бил побъркан.
Не съм съгласен. - Капитан Уайлс!
Е, ще го изкопая.
По-добре е да сме готови преди Калвин Уикс да е докарал щатската полиция.
Мисля си нещо. Може би ще успеем да забравим, че това се е случило.
Мога да кажа, че Хари ме е посетил и си е тръгнал много гневен.
Не е нужно да се знае за идването му.
Не! Вината може да падне върху някой друг,
а той едва ли ще има моето оправдание за убийството на Хари.
Кого могат да обвинят?
Двама души имат най-голям мотив да убият Хари:
вие защото сте били женени,
а вече и Сам. - Аз? Защо ми е да го убивам?
Изобщо не го познавах. - И пак може да имате мотив.
Тя има предвид мен. - Да.
Но аз се влюбих в Дженифър, чак след като Хари беше умрял.
Обяснете го на полицията. - Тя е права, Сами.
Най-добре да се придържаме към истината, каквато я знаем.
Ще трябва да измислим причина,
защо досега полицията не е информирана за това.
Да, както и състоянието в което е трупа.
Ще го почистим малко. Ужасно е, но нищо друго не ни остава.
Иначе ще компрометираме г-ца Грейвли.
Колкото до закъснението мога да обясня,
че разстроена от станалото съм отишла у дома да си почина.
Естествено е. - Ще решат, че твърде дълго сте почивали.
Не ми се ще да прекараме нощта в спорове.
Да закараме някъде Хари и да го почистим.
Звездата е това, дето упътва всяка гемия...
Да се махаме.
Любовта на времето е неподвластна, макар да има бузи розови и устни.
Под неговия сърп, отсичаш часове и седмици
не се променя тя, издържа до ръба на вечността.
И ако не е вярно туй...
Той... Станал е жертва на нещастен случай, доктор Грийнбоу.
Не ще и дума. Кой го откри?
Той беше мой съпруг, докторе. - Не знаех, че сте имали съпруг.
Ужасно съжалявам.
Няма нищо. Такъв е живота. - Какво му се е случило?
Ами той... - И ние това искаме да знаем.
Бихте ли ни казали, кое е причинило смъртта му, стана внезапно.
На тази светлина мога само да гадая.
Тогава да го отнесем някъде, където да го разгледате по-добре.
Ще ми трябва чантата. Къде да се срещнем.
Ще отнеса Хари у дома.
Последно завръщане в къщи.
Дано е последно.
Хайде, Сам, останали са ми малко силици.
Ще ви взема палтата.
Ще сложа тирантите.
Вече не мога да чакам. Ще я изгладя да изсъхне. Не е ли странно.
След като толкова време се дърпах, накрая, все пак изпрах Хари.
Вижте!
Това не е повод за притеснение. Просто вратата се отвори.
Помислих, че е Хари. - Няма за какво да се тревожите.
Ами раната, която му отворих на главата с обувката си?
Ще я залепя с лейкопласт. Ще решат, че се е ударил приживе.
Щом приключим с ризата ще бъдем готови.
Ако е този за когото го мисля... - Колата на Уикс.
О, Калвин Уикс, каква изненада! - Сам тук ли е?
Тук е. - Може ли да го видя?
Сам! - Калвин Уикс е дошъл при теб.
Кажи му, че веднага идвам. - Сега идва.
Защо аз да не вляза?
Добър вечер, Калвин.
Добър вечер, капитан Уайлс, г-це Греймли.
Вдигнахме ги на 4 пики, те искаха да играят на купи.
Играете ли често бридж? - Изобщо не играя.
Така си и мислех. - Желаеш ли нещо?
Къде беше днес, Сам? - Работих.
Някъде около поляните Майнсфилд?
Възможно е, правя скици из околността. Защо?
Там ли нарисува... това?
Оставих портрета при майка ти. Защо го разнасяш, може да се повреди.
Да може да е безценен и Сам да изгуби пари.
Ще му пращам щайга боровинки на първо число.
Искам да знам, къде направи тази картина и кой е този?
Първо, това не е картина, а рисунка. Правена е с пастел.
Колкото до модела... направо ми се стовари от небето.
Не думай! - Защо се държиш като помощник-шериф?
Скитникът, когото спипах с обувките каза,
че ги е свалил от мъртвец.
Описа го много подробно. Описанието отговаря на портрета.
Едва ли скитник, който не може да се задържи на работа и
прекалява с алкохола е много надежден.
Затворил съм го в училището, занесох му картината...
Рисунка, ако не възразяваш.
Занесох му рисунката - едва не припадна, бил същият.
Къде го нарисува? - Почерпих го от подсъзнанието си.
Не ми е приятно да го кажа - но не ти вярвам.
Заради вас изгубих интерес към играта. Извинете, но ще се прибирам.
Ще се видим утре.
Как така не ми вярваш?
Сам, аз не разбирам от живопис,
но мога да позная лице на мъртвец. А това е такова.
Е, аз мога да те пообразовам в живописта.
Виждаш ли това? Портрет на спящо лице.
Отпуснат човек, далеч от земните грижи.
Роди се от спомени и почти забравен импулс.
Изникна от сенките на абстрактни емоции
и придоби пълнокръвие под механичната реалност на пръстите ми.
О, Сам, недей. - Не ми е нужен модел.
Вместо да пресъздам лицето на спящ,
можех да избера съвършено различни художествени стимули.
Подсъзнанието ми е населено с достатъчно лица, за да напълнят земята.
Анатомичната структура на човешкото лице е безкрайно разнообразна.
Не подлежи на никакви изчисления. Повдигнат клепач, може би.
Очертанията на пълни бузи извивка на устните, пораждаща изражение.
Ето!
Сам, съзнаваш ли какво направи?
Естествено - показах ти, че грешно тълкуваш изкуството ми.
Ти унищожи веществено доказателство. - Калвин, изглежда още не разбираш.
Разбирам, че ме направи на глупак,
но още имам доказателства, че тук става нещо нередно.
И няма да легна, докато не разбера какво е.
Лека нощ, Калвин.
Хей, какво прави той в нашата вана?
На жабока там му е мястото. - Лягай си Арни!
Утре ще пристигне щатската полиция. Ще ги пратя да си поговорите.
Чакай ги! - Бързо в леглото!
Ще бъда в студиото си. - Гледай да си там.
Къде е той?
В банята, играе си с жабчето.
Моля, насам докторе. - Арни не е много добре.
Някой си играе с колата ми.
Защо си играеш с клаксона? Колата не е твоя.
Интересна ситуация, г-на и г-ца Грейвли,
може би проявяват интерес - търсим кола.
Да, рекох да хвърля един поглед - изглежда красива.
И държа да си остане такава.
Така не се говори с потенциален клиент.
Ти не си такъв, не можеш да си позволиш кола.
Отиде си. - Сложих малкият Арни да си легне.
Какво каза докторът? - Да изляза.
Не ми харесва изражението му. Нещо май го притеснява.
Е, капитане, минали ви уплахата? - Уплаха?
Не затова си тръгнах, не. Аз не се плаша лесно ще знаете, не.
След всичките тези години на плаване из четирите краища,
до непознати пристанища сред груби мъже и...
Г-це Грейвли, какво ще кажете,
ако ви призная, че бях само капитан на шлеп.
Плаващ по Ийст ривър и не съм се
отдалечавал на повече от километър-два от брега.
Ще кажа, че сте най-красивият капитан на шлеп плавал по Ийст ривър.
О, едва ли. Искате ли да видите нещо?
Ето, ето - Капитане!
Откъде ги взе? - От колата на Калвин Уикс.
След като ти се погрижи за половината улики,
реших, че останалите са мое задължение.
Вие сте най-милият капитан на шлеп, когото съм целувала.
Какво прави той във ваната? - Какво установихте, докторе?
За него ли? Получил е сърдечен пристъп.
Сърцето му? - Пристъп?
Ще ида до Филипините. Умрял е от естествена смърт.
Да разбира се, но ще ми обясните ли защо той е полусъблечен във ваната?
Не искахме Калвин Уикс да го види.
Той беше много мръсен, след като го изкопахме.
Изкопахте го? - Най-добре да ви обясня, докторе.
Хари цял ден беше заравян и изравян.
Какво? - Накрая причини толкова усложнения,
че решихме да го почистим и оставим където го намерихме.
За какви усложнения говорите?
Например, той разстрои, капитан Уайлс
помислил, че го е застрелял, заради дупката на главата, но се оказа,
че тя е от токчето на г-ца Грейвли, която го ударила при самозащита.
Капитан Уайлс нападнал г-ца Грейвли? - Не, докторе, Хари.
Замъкнал я в храстите, защото я взел за мен.
Бил е замаян, след като го фраснах с бутилка мляко.
Капитанът и Сам го погребали.
Капитанът бил толкова уплашен, но си преброил куршумите
и ето, че Хари се отзовал пак отгоре.
Тогава г-ца Грейвли сметнала, че вината е нейна.
Обувката? - Тогава капитана пак го заровил.
После пак беше изкопан и закопан.
Накрая пак го изровихме, защото със Сам искаме да се оженим.
Защо, вие го...? - Ударих по главата?
Няма да е интересно за вас. Въпросът е чисто личен.
Освен това е страшно късно, тъй че просто си мълчете,
а утре ние ще върнем Хари спретнат и чист и никой нищо няма да разбере.
Тогава ще се отървем от всички усложнения.
Значи просто ще го върнете.
Това е първият кошмар, който имам от 25 години насам.
Доста е странен.
Не ли най-добре да облечем Хари? - Да.
Няма ли да е хубаво, ако Арни пак го намери?
Тогава ще ми каже и аз ще телефонирам на Калвин Уикс.
Да! Арни може съвсем ясно да го обясни на Калвин...
...че е намерил Хари утре. - Искаш да кажеш днес.
Но за Арни утре е вчера.
Да вземаме Хари. Хайде, капитане.
Ето го.
Хайде Арни, бягай вкъщи да ми кажеш. - Не го пипай.
Арни, тичай да кажеш на майка си. - Хуквай гадинке.
т. е. бързай към дома синко.
Капитане, така и не ми казахте малкото си име.
Албърт, а вашето? - Айви.
Хайде, Албърт, да вървим. - Момент само да попитам Сам за нещо.
Сам, какво си поиска от милионера?
Какво било, Албърт? - Двойно легло.
Неприятностите с Хари свършиха.
Превод: Надя Баева Субтитри: Георги П. Петров
Редакция: sean_connery