www.титлови.цом
Давно, Британијом је владао Краљ Утер Пендрагон.
Али када је Утер умро без наследника,
земља је растргнута ратом.
Многи су покушали да заузму трон борећи се горко и бескрајно.
Људска срца била су безнадежна и празна.
Земља је била изгубљена и без вође. Па је чаробњак Мерлин
призвао чаробни мач у камену звани Екскалибур
и прогласио да само прави Утеров наследник може да га извуче. Многи су покушали,
али је само један успео. Дечак имена Артур,
који није имао појма да је Утеров изгубљени син.
Артур је израстао у сјајног Краља. Претворио је непријатеље у савезнике,
и владао је округлим столом, тако да сви буду једнаки.
Он и његови витезови живели су витешким кодексом,
њихова срца су чиста и племенита. Али његов највећи непријатељ
била је Артурова полу сестра, Моргана. Убеђена да је она законити наследник,
и очајнички желевши да поседује Екскалибур,
окренула се мрачном чаролијама. - Артур је водио страховиту битку против ње,
и везао је у утробу земље.
Али не пре него што се заклела мрачном осветом. - Кад те више не буде било,
када срца буду празна а земља изгубљена и поново без владара
ја ћу се вратити. - А и мач ће.
Алексе, закаснићеш. - Добро, добро!
Стижем. - Домаћи ти је свуда по кухињском столу.
Сваки пут кад заспиш и прескочиш доручак, као да... дан почињеш празних батерија.
Знам. - Можда да га ниси оставио као последњу ствар ноћ раније... - Дођавола.
Ево.
Није баш права боја, али...
Можда можеш рећи да је сунчева бакља.
Хвала, мама. - Слушате ББЦ. Сада је 7:30, време је за вести.
ББЦ вести у 7:30. Експери упозоравају да цео свет постаје нестабилан
више него икада. Са диктаторима и моћницима који стичу моћи у много земаља
више него икад пре, глобалне поделе расту алармантном брзином.
О, не.
Пардон.
Извините.
Опростите.
Бедерс! Је ли неко видео Бедерса?
Бедерс! Где си? - Пустите ме! Оставите ме на миру! Спустите ме!
Не, не, и не. Ако желиш да преживиш у овој школи мораш платити за привилегије.
Прекидаш ми циркулацију. Онесвестићу се. - Утишај се
или ћу ти ударити мој ПИН код на твоје ноге. - Глава ми се пуни крвљу.
Експлодираће! Осећам се чудно. Упомоћ!
Упомоћ. - Хеј! Пустите га.
Види. То је момак лего мини фигура.
Рекао сам да га пустите.
А зашто би?
Јер је вас двоје, он је пола ваше величине, и он је мој пријатељ.
Колико пута треба да ти кажем.
Не глуми хероја. Није вредно. Овде сам ја краљ.
Немој да се удавиш у тој бари. - Видимо се, девојке.
Склањај се са мене! - Престаните! - Померите се! - Александре Елиот!
Даћу ти задњу шансу, или ћу морати све да вас ставим у притвор. Ко је започео?
Нико. - Твоје понашање овде директно утиче на остатак твог живота.
Знаш то, зар не? Напољу је опак свет и све је опакији.
Постоје милиони деце у овој држави са бољим почетком у животу од тебе.
И свет се неће променити. Ти си тај који се мора променити.
Алексе, спасио си ми живот, и сад ти дугујем бесмртну лојалност.
Попут Фрода и Семвајса или Чубака анд Хана или Магарца и Шрека.
Бићу са тобом свако јутро у истом бусу. Чекаћу те на одмору, и после школе,
ако се усуде да нешто покушају... - Већ смо то урадили, Бедерсе.
Ланс и Кајла владају школом. И ти ту ништа не можеш.
Нико од нас не може. Ово није више вртић.
Овде смо ништа. Ми смо најбезначајније, најнемоћније особе у школи.
Хеј. Хеј! Научио сам нови трик. Испружи руку.
Сад стисни што јаче можеш.
Абракадабра! Алаказам! Отвори.
Чек, то не ваља.
Треба оба да имаш. То је илузија дуплирања. Добра је кад упали.
Не брини, Бедерсе. Нисам више расположен за магије.
Алексе, јеси ли добро? Није истина, зар не? Зашто би скочио на некога
и почео да га удараш? Алексе. - Злостављали су Бедерса.
Покушао сам да их зауставим. - Нико ништа о томе није рекао.
Зашто ниси рекао нешто? Зашто ниси рекао некоме?
Алексе, погледај се.
Јер би само погоршало ствари. - Како причање истине може погоршати нешто?
Не би ти разумела.
Тата би разумео. - Па... он није ту.
Али да јесте, знам тачно шта би рекао.
Рекао би да причање истине и радити исправну ствар никад неће ништа погоршати.
У то си увек веровао.
Да. Више не.
Могу да осетим на киши.
Осећам га у земљи. Шта су некад имали...
одавно је изгубљено. - Одавно изгубљено. - Подељени су. - Подељени.
Плаше се. - Плаше. - Без вође. - Без вође. - Без вође. Без вође..
Што су слабији... - Слабији... Слабији.. ...То сам ја снажнија.
Снажнија. - Ускоро ће осванути тама.
Доћи ће моје време.
Хајде, нема шкрабања. Ово је школски притвор, не час ликовног.
Концентришите се.
Алексе Елиоте! Чекај нас. Хоћемо да попричамо. - Где ћеш? Немој да бежиш.
Шта је било? Чега се плашиш?
Иди! Ухвати га! То ја најбрже што можеш?
Иза тебе смо! - Мртав си, цинкарошу мали!
Алексе Елиоте! - Дођи овамо!
Хеј, Ленсе, нашла сам га. - Што бежиш?
Ти и ја имамо тучу да довршимо.
Боље да идемо одавде.
Има ли кога?
Бедерсе, реци оцу да заједно радимо домаћи.
Дођи преко баштенских зидова. Мораш да видиш шта сам нашао.
Мач се вратио. - Вратио се. Вратио. Мач.
Мач је извађен.
Нека корени буду моја чула. - Чула.
Нека земља буде моје очи и уши. - Очи и уши.
Пронађи оног ко га је извадио. Пронађи новог краља.
- Мач мора бити мој.
Краљ мора умрети. - Краљ. Нови краљ. Краљ мора умрети.
Пронађи новог краља.
Можда је шала. Јутјуб ствар. Друштвени експеримент.
Можда су негде биле скривене камере.
Види. Нешто је написано. Стави на гугл преводиоца.
"Гладиус... Артури...
филиус Тинтагели."
То је Латински. Значи, "Артуров мач, сина Тинта- гела."
Ко је Тинта- гел?
Шта радиш? - Тата ми је једном дао књигу
о витезовима округлог стола. Некада сам је знао напамет.
Није "Тинта- гел," него Тинтагел. И Тинтагел није особа, него место...
острво код обале Корнвол. Тамо је стари уништени замак.
Неки кажу да је ту краљ Артур рођен. Ишао сам једног кад сам имао 5 година.
Тамо је мој тата живео. Задњи пут да сам га видео.
Тада ми је дао књигу. Чак је и потписао. Види.
"За Алекса мог некадашњег и будућег краља. Тата."
Шта ако је ово порука? Ако си ти једина особа
која је могла да извуче мач? Шта ако је...
Настави. - Смејаћеш ми се. - Нећу, обећавам.
Шта ако је то мач у камену?
Гледај, Екскалибур. Клекни предсвог краља. - Да, господару.
Ти си ми најближи, најстарији и најбољи друг. Проглашавам те...
Сер Бедерсвереом. Алексе светло ти је још упаљено? Боље спавај.- Брзо.
Алексе. - Шта? - Не мислиш стварно
да је то прави мач у камену?
Наравно да не.
Јутро. - Проклетство. - Опрости. Заборавио сам да укључим одећу
у мој Вивифица Трансубтантиатио. Да немаш можда крв бубе,
животињску кост, или урин дабра? - Шта? - Добро.
У том случају, захтевам твоју мајицу.
Господо полицајци, јутарња шетња није противзаконита.
Или ношење дуге одеће која се простире
омогућава свежем ваздуху да циркулише.
Ваше везило изгледа топло и суво.
Повезите ме на исток, брзо.
Ромео Чарли, нула један. Која је ваша локација - Шта се десило?
Обратите пажњу. - Имамо новог ученика данас на часу.
Зашто се не би представио.
Поздрав, млади академици. Ја сам... Мертин. - Да, тако је.
Мертин Амбросиус Каледоненсис. И ја сам савршено нормалан
савремени Британски школарац.
Тише. - Не, Бедерсе. Никако.
Не можемо да причамо са њим. - Али изгледа страва.
Кладим се да воли магију,
фантазије, и Игре престола.
Слушај ме. По први пут икада,
у школи је неко кога могу мучити више него нас.
Морамо бити што даље од њега. - Неки метали су заједнички,
попут бакра, називају се основни метали. Други су вредни, попут злата,
они су племенити метали. Пре много година људи су звали "алхемичаре"
веровајући да се могу променити основни метали у племаните метале.
Ови делови земљине коре садрже богатство историје.
Рушевине, мртва тела, докази о прошлим цивилизацијама.
Полако померајте свој месец између ове две.
Видећете како ће ове две планете, када се њихове орбите укрсте
проузроковати предстојеће тотално помрачење сунца. - "Предстојеће"?
Како мислите "предстојеће"? Када је тачно то помрачење сунца?
За четири дана. - Четири дана? Бого. Ово је катастрофа.
Ужас. Мислио сам да је за четири године.
Склањај се! Треба ми ваздуха. Место за размишљење.
Алекандре Елиоте! Ти си био тај који је извукао мач.
За четири месеца биће таме на дневном светлу, двоструко царство
биће премоштено, и Моргана ће се вратити. - О, не.
Мораш оседлати коња, опрати оклоп, и окупити савезнике. - Бежи.
Не познајемо те, и не желимо. Остави нас на миру.
Добри људи, ово подруче је суочава са смртном опасношћу.
И овај дечак међу вама извукао је Екскалибур.
Ко ће клекнути пред његовим ногама и заклети се на верност?
Прекините!
Али Рокас је видео властитим очима.
Данијел је рекла да су покушали два сата да га ухвате, али је побегао.
Није се претворио у сову, Бедерсе. - Али је рекао да смо у смртној опасности.
И знао је за мач. Како је то могао да сазна?
Не знам. То је случајност. Није важно, одлучио сам се.
Вратићу га назад. Сутра увече, после школе.
То је украдено туђе власништво, и оружје. Чини да сви буду чудни.
Али шта ако... - Ако шта?
Ништа. - Лаку ноћ, Бедерсе.
Мама! Мама?
Мач мора бити мој.
Краљ мора умрети.
Мертине?
Шта радиш овде? - Спашавам твој живот момче, од те ствари.
Појављивање у смртном краљевству након заласка сунца је смртоносно за мене.
Нађимо се овде сутра.
Обавезно.
Отвори прозор. Пожури.
Он је био дете, моја госпо. Дете, дете. - Дечак.
Не више од 12 година.
Био је још један. Тешко да је старији од одабраног краља.
Уништио је нашег стражара са елементарном манипулацијом.
Мерлин. То дете.
Јесам ли толико дуго чекала? - Тако дуго.
Да ли сам толико остарила...
да је он постао толико млад?
Устаните ратници моји, не спавајте. Ноћ ће бити наша.
Ноћ ће бити наша. Ноћ ће бити наша. Ноћ ће бити наша.
Хајде, Алексе. Време је да се придружиш земљи живих.
То није екскалибур. Реци ми истину, откуд ти та ствар?
Рекао сам ти, на градилишту. - Онда га врати тамо. Одмах.
Не. Не можеш га узети. - А ти га не можеш задржати.
То је опасно оружје, и не припада теби. - Припада ми.
Извукао сам га из камена, и неко је дошао и хтео да га отме.
Нешто старо и зло и изашло је из земље.
Онда је дошао момак из школе и спасио ме. И претворио се у сову.
И био сам буда све време, кунем се.
Јеси то скинуо са тавана? Знам да ти је тешко, Алексе.
Знам да ти недостаје тата. Он ти је дао ту књигу
јер је желео да одрастеш и будеш добра особа.
Не особа која упада у туче
не особа која верује у бајке,
и не особа која носи... Огромно средњевековно оружје.
Зашто је онда написао ово?
Јер те је волео. - Зашто је онда отишао?
Можда ти нисам причала о њему онолико колико сам требала.
Имао је своје борбе. Своје демоне.
Али те је волео. И ово мора престати.
Сада ћемо однети тај мач у полицијску станицу
онда те водим у школу. Алексе! Спусти га. - Нећу. Мој је.
Треба ми. - Нећу ти поново рећи. - Морам да идем, и носим га са собом.
Александре Елиоте, ни случајно не излази из куће.
Алексе. - Извини мама.
Алексе! Алексе!
Лоше се осећам. Никад нисам био ван школе радним данима.
Не без надзора одраслих.
Навикао сам да читам о оваквим стварима.
Нисам навикао да се заиста дешавају. - Смири се, Бедерсе.
Ја ћу да причам.
Коначно.
Узмите ово, пратите ме.
Дођите! Узео сам привремени смештај горе.
Као што сам покушао да објасним, појављивање у смртном краљевству
након сумрака, узима ми животну снагу. А камоли борба са Мортес Миллес.
Потребно је много наитака да бих повретио снагу.
Крв од буба, животињску кост, и урин дабра.
Мислио сам да ћу имати проблем са проналаском састојака,
али ''Лип Смацкин цхицкен'' има све то. - Озбиљно?
Црвени сок од трешње у овоме потиче од крви бубе.
Ванила у овом сладоледу од урина дабра.
А ови груменови су у великој мери хрскавице и кости животиње. - Свеукупно...
Твоје име није Мертин, зар не?
Него Мерлин. - Генијално лажно име, зар не?
Смислио сам га онако успут, да би могао да те пратим у тајности.
Мислио сам да је Мерлин неки маторац. Ти као да имаш 16 година.
Зато што живим уназад у времену. Што старији порастем, то млађи постајем.
Зар вас ништа не уче у тој такозваној школи? Од сада
ноћ ће и за тебе бити опасност, Александре.
Ноћу пенумбра између светлости и таме слаби.
Мортес Миллес ће се поново уздићи.
Мортес Миллес? Је л' ме то синоћ напало?
Пали ратници из старих битака. Њихове душе су поробљене злом.
Могу ходати овим краљевством само ноћу.
Али... Када се уздигну, време се замрзава,
свака смртна душа нестаје, осим онога који је извукао мач
и они проглашени витезовима. Њихове чаролије нестају само у зору.
Или када сваки уздигнути ратник...
буде уништен. - Зато је моја мама нестала.
Зато се све вратило у нормалу када си ти отишао.
Има три месеца до помрачења сунца
када ће Моргана искористити своју прилику да уђе у краљевство живих
и поврати оно што је давно изгубила. Екскалибур. - Ко је Моргана?
Била је полу сестра краља Артура. Она је похлепна,
осветољубива. И пробудила је се. - Али зашто после толико времена?
Јеси видео свет напољу?
Ова земља је подељена. Без вође. Срца људи су празна.
Зато јој се снага враћа. И засто се мач вратио.
Ја треба да је зауставим? То је смешно, имам 12 година.
Нисам довољно стар да разносим новине. Нађи неког другог.
Превише је опасно, умрећемо.
Ево ти твој мач.
Било је супер упознати те, и са срећом у свему.
Твоја потрага је одлучена. Нема повратка назад.
Мораш наћи улаз у подземни свет.
Поразити Моргану у њеном краљевству пре него месец сакрије сунце,
или ћете ти, твој народ, и земља у којој живите бити осуђена на пропаст.
Изабран си да спасиш своје краљевство од ропства.
Бого мој, то је било исцрпљујуће.
Ако морам да се претворим у старијег себе сваки пут да би доказао поенту
бићу мртав до ујутру.
Зар нема непрозирних прозора
или одблокираних димњака у овој богом заборављеној земљи?
Мертине... Мерлине. Како да нађемо улаз у подземље?
Где да одемо? - Ти си краљ, момче. Сам мораш одабрати пут.
О, Боже, о, Боже. Ово је најгора и најбоља
најужаснија и најсјајнија и застрашујућа
и сјајна ствар која ми се икада десила.
Морамо отићи негде где нас неће наћи. Где можемо да размишљамо.
Хајде, Бедерсе. Овуда.
Погледај.
Натпис. Као у књзи. Све је као у књизи.
Био си у праву.
Он је знао. Исто је као у свакој књизи коју смо прочитали.
Краљ Артур, Лук Скајвокер, Хари Потер. Нико он њих није имао оца,
и онда се деси нешто невероватно.
И онда сазнају да потичу од моћних, чаробних породица.
То сам ја, Бедерсе. То сам ја!
Мама је рекла да је имао своје битке и демоне.
Сада знам шта је мислила. Он је херој. Он је кључ свега.
Морамо да одемо у Корнвол. У Тинтагел. Морамо га пронаћи.
Али Корнвол је миљама далеко. И ниси га видео годинама.
Он би знао где је улаз у подземни свет.
Знаће како поразити Моргану. Само он нам може помоћи. - Погледај.
Већ је мрак. - Мерлин је рекао да је мрак опасан.
Рекао је да је пенумбра између светлости и таме слаба. Рекао је...
Мортес Миллес ће се поново уздићи.
Здраво момци. Леп мач. Изгледао као прави. - Да, вредан.
Играте се мало, а? Маштате.
И ми волимо игрице. Можемо да се придружимо?
Дај да пробамо. Одмах ти враћамо, обећавам. - Наравно, изволите.
Само треба да га извадите из камена. - Просто. Пардон, девојчице.
Хајде. - Буди овде. Нађи нешто да се одбраниш.
Што? Шта ћеш да урадиш? - Да стекнем савезнике.
Дај да пробам. Добро. Један, два, три.
Само ја могу да извадим мач из камена.
Ја сам будући краљ. Ја ћу га извадити а ви можете да га држите
ако клекнете и ја вас прогласим витезовима. - Какав штребер.
Ти си краљ? Озбиљно? Ниси из краљевске породице.
Какав си онда краљ? - Можда је краљ бургера.
Премали је да буде Кинг Конг. - Може бити краљ лавова.
Хајде, Симба. Дај да видимо како га вадиш.
Ако га извадим, пустићете ме да вас крунишем? - Кунемо се.
Пардон.
Сад клекните. - Нема шансе. Не клечим пред никим. - Клекни. Онда ћемо се играти.
Проглашавам те витезом, Лејди Каје.
Хајде. Завршимо са тим. - Проглашавам те витезом, Сер Лансе.
Шта ћеш сада, Перси Џокстреп? - Бацићеш чини? Призваћеш змаја?
Тако некако.
Ноћ ће бити наша.
Бежи. Сакријте се!
Ланце! Рун!
Лансе! Устај!
Има још један.
Хајде, Ленсе! Трчи! Брже! Крени! Брже!
Реци ми да сањам!
Помози ми!
И даље долазе! Трчи!
Трчи! Брзо! - Чекајте!
Упомоћ! Иза мене су! - Хајде Бедерсе! - Упомоћ! - Трчи Бедерсе!
Не остављајте ме! - Брзо! - Упомоћ! Нека нам неко помогне!
Нема никога овде! Сви су нестали!
Шта се десило?
Где су сви? Зашто су сви аутомобили празни?
Баш како је Мерлин рекао! Сви су нестали!
Алексе, шта то радиш? Алексе, бежи! Алексе!
Направљени су од костију! Можемо да их убијемо!
Још двоје! - Не можемо им побећи. - Шта да радимо?
Зна ли неко да вози?
Пожури, Бедерсе! - Хајде. - Улази! - Склањај се!
Побегли смо једном! - Стиже нас! Лево! Лево!
Чекај.
Среди и задњег, и све ће се вратити у нормалу.
Чекај!
Где си научила да возиш? - Марио Картинг.
Шта?
Саобраћај! - Стани! Стани!
Каје, хвала.
Спасила си нас. - Баш сам то хтела за тебе да кажем. - И ја.
Док се нисам сетио да си нас ти и увалио у ово.
Идеш код мене кући, и нећеш отићи док не објасниш
шта се управо десило.
Да премотамо. Прво. Не желиш да те опет ударим? - Не, хвала.
Онда желиш да прескочимо сутра дан у школи
да одемо у Корнвол са овим чудаком,
да нађемо твог давно изгубљеног оца, обијемо неку вештицу,
и спасимо Британију од ропства? - Да. - И од свих људи на свету
иако већ постоје краљевске породице,
ти си заправо једини прави краљ? - Веруј ми, шокиран сам као и ти.
Једну ствар не разумем.
Зашто би људи попут нас помогли таквима попут вас?
Да. Зашто би се уопште виђали са вама?
Јер сте ви најјаче особе које познајем.
У жару борбе смо чували леђа једни другима. Управо смо спасили животе
једни другима без размишљања. А то би краљ Артур урадио.
Претворио је непријатеље у савезнике.
Ујединио је зараћена племена Британије, и оформио групу оданих витезова.
И заједно су победили непријатеља већег од свих њих.
Размисли о томе. Највернији витезови краља Артура
звали су се Ленселот, Кај и Бедивер. - Па? - Па то су ваша имена.
Боже, у праву је. - Легенда каже
Витезови су се нашли за округлим столом јер су једнаки. Погледајте...
Брзо, Бедерсе. Подигни поклопац.
Видите? Ништа од овога се није десило случајно.
Ово је судбина. Суђено је да буде.
Они мисле да су витезови? У великој заблуди су. - Заблуди.
Дечак, Бедерсвер, он је кротак. - Кротак. - Ништа без пријатеља.
Ништа. - Дечак, Ланс је похлепан. - Похлепан.
Планира да мач узме за себе. - Да узме мач.
Девојка, Каје је паметна али неискусна. - Неискусна. - Дужна је дечаку.
А дечак, он се ослања на мит.
Верује у лажи.
Вребаћу њихове слабости. - Слабости. - Вера ће им се распасти.
Распасти. - Нада ће им се претворити у мржњу. - Мржњу.
Њихова потрага биће њихова пропаст!
Шта мислиш да радиш?
Браво, Александре. Преживео си ноћ неповређен,
имаш два нова савезника и формулисао си сјајан план.
Путовање у Тинтагел, потрага за твојим изгубљеним оцем,
који ће нам помоћи да нађемо улаз у подземни свет и уништимо Моргану.
Заиста мислиш да је сјајан план? - Наравно да јесте.
Острво Тинтагел је родно место краља Артура. Снажно магијски.
Мортес Миллес те не могу ни дотаћи тамо. Сер Ленсе, Лејди Каје.
Задовољство је упознати вас. - Учини нам услугу, Мертине.
Не обраћај нам се. Овде смо само због борбе.
То није став витеза, младићу.
Где ти је поштовање према витешком кодексу?
Немојте ми рећи да никад нисте чули за витешки кодекс?
Возачу! Заустави овај аутобус!
Кодекс је камен темељац цивилизованог друштва,
симбол на ком је изграђена ова нација.
Ако не знате кодекс онда је све ово безнадежно!
О чему он то? - Извините, зашто излазимо из аутобуса?
Пречица. Пратите ме. Брзо.
Стој! Обратите пажњу. Витешки кодекс је низ правила
по ком живе сви часни витезови.
Повиновање кодексу од тренутка када је мач извађен вас чини чистог срца.
А само ветез чистог срца може убити Моргану.
Упамтите следеће. Прво правило. Поштуј оне које волиш.
Просто. - Да, јер волиш себе. - Друго. Суздржите се од расипаног напада.
Шта значи "расипаног"? - Мислим да је кинеска храна. - Није.
"Расипан" значи намеран или ничим изазван.
Значи да не будеш груб или зловољан према људима.
Добро. Не гледај мене. - Треће. Увек говори истину.
Опет просто. - Ето лажи. - И последње, четврто.
Истрајте увек до краја. Прекршите неко од правила
момента када је мач извучен
и ваша потрага биће изгубљена и пре почетка.
Верујем да нема проблема.
Мини Мерлине! Шта то радиш? Не идемо према Корнволу!
Наравно да не идемо. - И вековима,
су историчари збуњени због сврхе Стонехенгеа.
Да ли је то био храм? Гробље? Неки астролошки сат?
Не, није, незналице! Стонехенге је транспортно средиште.
И само зато што су Римљани пола срушили не значи да је уништен.
Опросите! Јавности није дозвољено
да прилази камењу без дозволе!
Чекајте! Обезбеђење! Обезбеђење!
Видите? Сви су повезани.
Сваки палеолитски камен.
Изграђени као превозно средсто од стране вашег вољеног.
Сада смо на Бодмин Муру, на 225км од Стонехенгеа,
и освежавајућој шетњи од 32км до острва Тинтагел.
Шта рече? - 32км шетње.
Најкориснији пут, млади пријатељи, ретко је и најлакши.
Хајде, Бедерсе. - Идем.
Хајде, Лансе! - Већ мрзим ово.
Ово је најдаље што сам у животу пешачио.
Да могу добити сигнал већ би био у Уберу.
Сјајно. Станимо мало овде. - О, хвала Богу.
Не да се одморимо! Да вежбамо! - Шта? - Дај ми мач.
Да научите основе мачевања, сваком ће требати оружје.
Проста чаролија за дупликате металних објеката ће бити довољна.
Шта радиш, момче? - Ја радим магичне трикове као хоби,
али нисам добар у дуплирању.
Па ћу снимити тебе и покушати да исто то.
Бићу импресиониран ако успеш.
Сада имате армију за борбу,
демона за убити, државу за спасити. Зато почнимо.
Ваше оружје је тешко и гломазно, али сте ви лаки и окретни.
Користите то у своју корист. Одрасли ратинк не може блокирати
читаво тело својим сечивом.
Нити може користити његову тежину да побољша брзину. Користите ум.
Будите храбри и одлучни. И... Са срећом. - Са срећом у чему?
Шта он то ради?
Ја ћу донети храну. Као награду када уништите непријатеље.
Нећу ништа уништити. То је то, одох.
Пусти ме!
Хеј!
Блокирајте гране.
Уче нас. - Знам.
Хајде онда!
Хоћеш? Ево ти мало овога!
Види шта ради.
Имам те!
Њихова потрага биће њихова пропаст.
Мач мора бити мој. - Мора бити мој.
Упомоћ, нешто ме ухватило! Бедерсе, пази!
Кротки.
Лансе! Каје! Упомоћ!
Узеће мач. Гушим се! Упомоћ! Задржите их.
Упомоћ! Помози нам Ленсе!
Узми мач и гурни. - Помози ми. - Ти си будући краљ,
можеш сам да се снађеш. - Ленсе, не!
Ленсе! Шта то радиш? - Упомоћ! Убиће те! Све ће нас убити!
Ленсе, упомоћ! Не!
Хајде! Дођите. Да видимо шта можете глупе гранчице!
Помози ми! Не могу да дишем! - Вуче ме испод!
Упомоћ! Не могу да дишем - Бедерсе! Лансе! - Упомоћ! - Каје!
Упомоћ! - Мерлине! - Мерлине! Мерлине!
Мерлине помози нам! - Не могу да дишем!
Помози нам Мерлине!
Помози нам! Не могу да дишем!
Мерлине. Брзо. Мерлине.
Мерлине. Јеси ли добро? Јача је него што сам се плашио.
Треба нам крв бубе. Кост животиње. Нешто да га освести.
Нема користи. Готов сам.
Сами сте, до јутра.
Мерлине. Немој да идеш.
Да си нам помогао поразили би их.
Умало да погинемо због тебе. Дај ми мач. - Нема шансе.
Као што сам ти рекао... Овде сам ја краљ.
Каје, молим те.
Шта ћемо да радимо? Мерлин се неће вратити до јутра.
Мортес Миллес ће доћи по нас у залазак сунца. А ми чак
немамо мач. - Бедерсе. Молим те, покушавам да размишљам. Ћути.
Не. Увек ми кажеш да ћутим а увек сам у праву.
И овај пут... Овај пут ћу урадити нешто по том питању.
Бедерс, чекај! Вода је све дубља. - Брига ме.
Врати му мач.
Није твој. Алекс га је извукао. Он је одабран. Његов је.
Ево нас опет.
То ће га научити памети. - Остави га на миру!
Рекао сам, остави га на миру!
А зашто би? - Јер увек све упропастиш.
Јер лажеш, вараш, и насилан си. Ти си лоша особа.
Боље да те нисам питао да нам се придружиш. Само си о себи мислио.
Шта и да јесам? - Знам зашто си насилан, зашто вараш, и зашто лажеш.
Знам зашто сте овоје. Јер се плашите.
Плашите се да сте нико и ништа.
Бојите се да нећете стићи нигде нити бини неко и нешто.
Мислите да је битно колико си снажан и колико новца имаш.
Зашто не зачепиш и бориш се?
Али не треба да буде тако. Зато се мач појавио.
То покушавамо да променимо.
Ко је тебе учинио бољим од свих осталих? Ко те учинио краљем?
Лансе, не!
Поломио си га. - Поломио си Екскалибур.
Све си сломио.
Тако је, одлази. Гледај само себе, као и увек.
Можда си у праву. Можда је насилан, и лажов, и варалица.
Можда је уплашен и себичан. Можда смо обоје. Али зашто не би?
Тако свет функционише. Ништа што ти или било ко уради неће променити.
Жао ми је што смо те дирали. И што је сломио мач. Али ми нисмо витезови.
Никад нисмо нити ћемо бити. Боље вам је без нас.
Грешиш. Не можемо без вас.
Ви сте Сер Ланселот и Лејди Каје. Требате нам!
Прекасно је.
Није. Дај ми књигу. Она увек зна шта урадити.
Лејди од Језера, чувар Екскалибура.
Она је у сваком телу воде. Можда је и у овом.
Ако сам будући краљ... Ако су Ланс и Каје и Бедерс
моји одани, храбри, и достоји витезови, ако је ово наша судбина
онда Лејди Језера поврати Екскулибур.
Мислио сам да ће се нешто магично десити. - Вредело је пробати.
Хеј! - Алексе! Бедерсе!
Мислим да је то твоје.
А ово је твоје.
Суви смо. - Од сада се држимо заједно. Као једнаки.
Без бешчашћа. Без лагања. Без безобзирног напада и одустајања.
Закуните се. - Кунем се.
Кунем се. - Мислио сам да не треба да се кунемо. - Лансе.
Хеј. Јесте ли добро, децо?
Хвала ти Боже. - Изгледате као да сте рат прошли.
Шта је онда? Дан активности? Школско путовање? Остали се одвојили?
Ово ће звучати чудно,
али ако сви ми и ови понији нестанемо, не брините.
Обећавам да ћемо вам их вратити. - Молим?
Управо су нестали. - Алексе, мач.
Друштво, мислим да ћемо морати да научимо да јешемо.
Ови понији су премали. Они су за мале девојчице.
Они мртваци су двоструко већи. - Уради као коњичке трке на ТВ- у.
Леви трзај за лево, десни за десно, скачите горе доле у седлу.
Долазе. Осећам их.
Кротки. - Овде су!
Иза нас су! Трчи галопе!
Не знам шта радим. - Не могу ја ово! Пашћу!
Похлепни. Похлепни.
Неискусна. - Овуда, у шуму! Дрвеће ће их успорити!
Хајде, мали пони. Брже! Ухватиће нас!
Његова потрага биће његова пропаст.
Средио сам једног! - Средио је једног!
Бедерс је пао! - Покупи га. Ометаћемо их. Пратиће мач.
Бедерсе, долазим по тебе!
Кротки.
Брже, Алексе, брже! - Ништа!
Хајде, Бедерсе.
Крећи!
Бедерсе, успео си.
О, не.
Скачи!
Успео сам! Успео сам! - Јаши што брже!
Имам идеју. Сиђите. Пратите ме.
Шта то ради? - Алексе!
Идемо!
То је то. Острво Тинтагел.
Знаш... Требамо се скупа држати због топлине.
Нема шансе. Нећу се скупити уз некога.
Никад.
Са срећом, Алексе.
Миран.
Здраво. - Питам се можете ли ми помоћи.
Зовем се Александер Елиот. Тражим оца.
Не сећаш ме се? Ја сам Софи.
Ја сам ти тетка. Сестра твога оца.
Извини што буљим у тебе, али исти си као он.
Морам да причам са њим. Битно је.
Битније него ишта у свету.
Дошао си сам чак из Лондона?
Зна ли твоја мама да си овде?
Морамо је онда позвати. - Не, ово нема везе са њом.
Молим те немој. Ово морам сам да урадим.
Шта ти је мајка причала о њему?
Рекла је да су били много млади кад су ме добили.
Има је друге ствари у животу. Рекла је да се борио са демонима.
Нисам знао шта је мислила. Али сада знам. - Знаш?
У реду је. Не мораш да ме лажеш. - Знам ко је он заправо био.
Зашто си онда хтео да га пронађеш? - Како мислиш?
Пио је. Био је љут на све и на свакога.
Није био добар човек, Алексе.
Живео је пре овде.
Када те мајка довела да га видиш.
Мислила је да се променио, али није.
Не знам ни где је сад. - Као што кажеш, имао је своје демоне.
Мислио сам на праве демоне. Магичне, као оне са којима се краљ Артур борио.
Као у књизи коју ми је дао.
Не разумеш. Ја сам будући краљ, он је то знао.
Написао ми је ову поруку, и чека ме.
Али Алексе... Твоја мајка ти је узела ову књигу.
То је њен рукопис.
Желим га. - Мој је! Желим да будем краљ.
Шта се десило? Јеси га пронашао? Шта је рекао?
Мој отац није овде. И он није херој.
Није га било брига за мене. И није желео да ме упозна.
Чак ми и није дао књигу.
Мама ме је лагала. Све је лаж!
Мрзим је!
Алексе. Морам да ти покажем нешто. Испружи руку.
Стисни што јаче.
Отвори.
Успео сам. Нисам могао да спавам, па сам вежбао, и успео сам.
Могу да радим праву магију.
Не смеш да одустанеш, није дозвољено. Ми смо Хан и Чубака, Фродо и Семвајс.
Не смемо да одустанемо због... Види докле смо дошли
У праву је. Преживео си три ноћи против Мортес Миллеса.
Стотине њих. Све кожасто и запаљено,
са лицима на пола отпалим и све остало. - Ти си нас довео овде.
Претворио си нас од непријатеља у савезнике,
попут краља Артура, попут легенде.
Извукао си Екскалибур, Алексе. Ништа друго није важно.
Ова твоја книга, Александре.
Врло је илустрована, али...
...Не баш тачна.
Запамти, легенде су само гласине шапутане кроз векове.
Писане, преписане, причане, препричане. Понекад од стране богатих и моћних
да могу да задрже власт. Мачу није битно ко су ти родитељи.
Не бира по рођењу или крви, већ по срцу и уму.
Ако твоја легенда каже другачије, онда можда требаш...
да је поново напишеш.
Али се враћамо одакле смо почели.
Не знамо где је улаз у подземни свет,
и још само једна ноћ је до помрачине. - Ти си краљ, Александере.
Ти си вођа, а не следбеник. Не треба ти ништа
осим онога што већ имаш.
Знам. Знам где је.
Баш слатко.
Опростите, молим вас. Извините, хитно је.
Одмакните се. На задатку смо.
Направите месте. Хвала.
То је исто место.
Гластонбурy Тор. Ту је се Артур борио против Моргане.
Лансе, Каје, идите уз литицу, нађите коње и вежите их
на врх главне улице. Онда се нађимо у аркади.
Бедерсе, ти идеш са мном.
Ми смо витезови.
Морамо да довршимо потрагу.
Чисто. Уради то, Бедерсе. Крени.
Делује. - Бедерсе, ти си геније.
Здраво. - Здраво. - Хтели би да купимо оклопе, молим вас.
Примате ли кованице?
Сунце залази. Ако је не победиш, онда залази по последњи пут.
Сутра ће месец замрачити сунце, и све ће бити изгубљено.
Ова битка је твоја, а не моја.
Опрезно путуј, буди храбар витешки...
И упамти кодекс.
Нема улаза. Нема ничега. - Не разумем.
Алексе, погледај.
Пусти ме да покушам нешто.
Ово је језиво. - Као да овде нико није био вековима.
Није још од мрачног доба, када је Артур заробио Моргану. Ми смо први.
Четири улаза. - Можда за свакога по један. - Шта ако је трик.
Шта ако покушава да нас раздвоји?
Треба да будемо заједно шта год да се деси. - Али.. Која врата?
Чекај. Мач ће нам рећи.
Овуда, иза лозе.
Погледајте зидове. Крећу се. Долазе по нас.
Свуда су!
Останите близу. Направите круг.
Превише их је. Ленсе!
Каје! - Алексе! - Ухватили су ме!
Алексе, погледај!
Мораш да идеш, одмах. Ја ћу их задржати. Иди.
Среди је!
Алексе, горе смо! - Алексе, овде је. Буди опрезан.
Пусти их!
Добродошао дечаче. - Дечаче. - Чекала сам те.
Ти. - Далеко си путовао. - Далеко.
Борио си се храбро. - Храбро. - Видела сам твој свет.
Како живите. Митови у које верујете.
Коме верујете.
Све су лажи.
Мерлин те лагао. Твоја мајка те лагала.
Немаш племените крви, немаш војску.
Не можеш победити.
Свет је покварен, Александере. - То није истина!
Али јесте.
Тражио си истину, и пронашао си је.
Ти си ништа... - Ништа. Но кмет нижег порекла. - Кмет.
Познај своје место. - Познај.
Ја сам последњи живи Пендрагон.
Ова земља је моја. Мач је мој.
Ти си мој.
У праву си.
Ја сам ништа.
Узми га.
Лансе, Бедерсс, Каје, брзо! Овуда, брзо!
Успели смо. - То је било страва. - Поздравимо будућег краља.
Немојте, молим вас. Озбиљно, срамота је.
Ако нас ухвате са Ескалибуром, узеће нам га.
Не смемо да ризикујемо. - У праву си.
Да ли је Лејди од Језера заиста у свакој води у целој Британији?
Чак и у базену? - Или у канти воде? - Или у бари?
Станите.
То значи "да".
Видимо се, мачу. - Видимо се кад те видимо.
Где ћеш, Алексе? Зар нећеш кући?
Идем преко зидова. Онда кроз задњи прозор. - Зашто?
Не могу се суочити са њом. Не вечерас. Преморен сам.
Шта ћеш јој рећи? - Исто што и ти. Истину.
Неће нам веровати. Нико неће веровати.
Па шта? Готово је сада. Лаку ноћ, Сер Бедерсвере.
Била је сјајна авантурал. - Да, јесте.
Лаку ноћ, ваше височанство.
Није успело. Није мртва. - Не. Само си је ранио.
Њен бес и одлучност су удвостручени, а помрачење је за 6 сати.
Али зашто? Све сам урадио што си ми рекао. - Размишљај момче!
Кодекс. Мора бити кодекс.
Али.. Уздржао сам се од безобзирног напада.
Говорио сам истину све време. - Истрајао сам...
"Поштуј оне које волиш."
Мама.
Алексе.
Како си могао ово да урадиш? Полиција те тражи.
Била сам забринута. Хвала Богу што си се вратио.
Мама, морам нешто да ти кажем.
Отишли смо на потрагу у Тинтагел.
Срео сам тетку Софи. - Знам, звала је. - Знам да си лагала за књигу.
Знам да је није чак ни потписао.
Ти си. Знам да тата није марио за тебе и мене.
Жао ми је, Алексе. Жао ми је што сам лагала.
Желела сам да верујеш да је био добар.
Мислила сам ако знаш истину да ће те повредити, променити.
Не, жао ми је.
Жао ми је што сам био љут на тебе.
Није твоја кривица. Ништа.
Само си покушавала да ме заштитиш. Али не мораш више.
Нешто морам да урадим.
Морам да одем у школу. И морам да узмем мач.
Морамо озбиљно да попричамо о мачу
и целој овој краљ Артур причи.
Хоћемо. Али прво морам нешто да ти покажем.
Све што сам рекао о мечу је истина. Могу да докажем.
Али морамо да обећамо да никад нећемо лагати једно друго.
Да увек верујемо без обзира шта се деси. Обећава? - Обећавам.
И ја обећавам. Сада, немој да полудиш.
Лејди од Језера..Ја сам Александер Елиот. Моја потрага је племенита
и истинита. Молим те врати Ескалибур.
Све време док сам вам говорио да не прекршите код, ја јесам.
Моргана није мртва. - О, не. - Зезаш ме. - Враћа се
у стварни свет. Зато нам треба заштита.
Тврђава, замак. Мортес Миллес ће се уздићи
из земље преко пута. Напашће директно у гомилу.
Помрачење нам даје једну предност.
Није ноћ или дан. Зато овај пут Мерлин ће се борити уз нас.
Али нећемо имати шансе сами. Морамо уздићи армију.
Ослањам се на вас троје да ћете дати добар пример.
Када цела школа буде на игралишту
и буде гледала помрачења, понашајте се. Јасно?
Да, гђице. - Добро, гђице. - Зашто ова деца иду према нама?
Шта забога ви децо радите
у сред јутра у школи тако обучени?
Спашавамо Британију од вечног ропства, од стране зла, гђице.
Одмор је готов. Брзо у миру станите у ред.
Станите у ред. Одмор је готов.
Окупите се. Брзо.
Овај дечак има врло важну најаву.
Ја сам Александер Елиот.
Пре пар дана, пронашао сам мач у камену.
Онда сам сазнао да није само било који мач у камену
био је то мач у камену...
Екскалибур. Знам, звучи смешно,
али је истина, и могу вам доказати.
Овај дечак, Мертин, је чаробњак, Мерлин. И ако ми не верујете,
онда гледајте.
Како понижавајуће. - Тише, тише. Слушајте!
Држава је у опасности. Вештица имена Моргана
спавала је под нашом земљом вековима,
чекајући тренутак да се врати и да нас пороби. Тај тренутак је дошао.
За два сата ће бити помрачење.
Моргана и њена армија ће напасти школу.
Требате нам да нам помогнете да је поразимо.
Клекнете и дозволите Алексу да вас прогласи витезовима.
Свако ће добити мач и оклоп. - Ово није игра.
Ово је 100% стварно. Пламени мачеви, пламени коњи.
Немојте да пристајати ако нисте спремни. Бедерс је мрзео Ленса и Каје.
И они су нас. Били смо заклети непријатељи.
Али сада знамо како те зло превари. Окрене људе једне на друге
да их одврати од себе. Знам ако се заједно боримо
зло нема шансе. Ко ће стати уз нас данас?
Ко ће стати да спаси своје пријатеље, будућност, државу?
Ко ће нам се придружити?
Успут, ово је уместо данашњих лекција.
Извините, Пам, ако причамо преко реда.
Мислили смо да узимамо паузу да гледамо помрачење.
Нико није помињао историјску реконструкцију.
Моја трећа година треба да буде ван распореда за интезивно испитивање.
Даме и господо.
Ако могу часком добити вашу пажњу.
Како се зовеш? - Хектор. Проглашавам те, Сер Хекторе.
Узми штит, иди до следећег стола.
Узми мач. Узми мач. - Поставите барикаде! Положите конопце!
Крећите! - Вежите два конопца на сваког коња.
Што брже. Онда се спремите за дизање!
Опростите даме и господо, претпостављам да не могу позајмити
свачије кључеве од кола?
Хајде. Први ауто лево. Први десно.
Наставите. Браво. - Свакоме један кључ.
Добро. - Један, леви блок!
Два! Горњи блок. Три! - Десни блок! - Четири!
Раширене ноге. - Пет! - Користите тежину мача.
Мораш је намамити. Заробити је. Да ми даш времена да отворим портал.
Да направим вртлог. Онда је мораш уништити да се никад не врати.
Неће бити лако, Алексе. - Можемо ми то. Немамо избора.
Морамо.
Батаљони, будите спремни. - То је то. Срећно.
Спремите се за битку!
Иду кроз капију. Чекајте. Чекајте. Сада!
Крећите! Крећите!
Назад! Поновно намештање! - Никад нисам возио у назад!
Не! - Дођавола!
Упозори Бедерсов батаљон. Пробијају се!
Вуци! Вуци!
Вуци! Пуни!
Пуштај коње! Један!
Два! Три!
Четири!
Пуни!
Треба нам више људи!
Назад! Држите линију! Повлачење! - Сер Лансе и Лејди Каје су затрпани!
Сер Бедерсвере бори се човеком на човека!
Прогласи повлачење! Назад! Нађимо се на крову. Превише их је.
Назад! Назад! Повлачење!
Брзо!
Барикаде! - Барикаде! - Барикаде!
Направите барикаде! Брзо!
Брзо! - Мој батаљон у угао.
Хајде. У заклон. У заклон.
Наставите! Браво!
Брзо. Овамо! - Трчите! Браво!
Има их на хиљаде. Где је Моргана?
Барикаде неће дуго издржати. Можда неће доћи. Можда је готово.
Где је Мерлин?
Здраво, Мерлине.
Једва да си мало остарио.
Армија деце.
Јеси мислио да ћу се сажалити на њих?
После свих ових година, ово је твој план?
Ту си. - Ти немаш сажаљења. Деца имају више племенитости
и доброте него што ти можеш да спознати. - Али, Мерлине,
Видела сам их у њиховим топлим ћумезима
са њиховим играчкама, њиховом тривијалности, са незнањем природе
магије. Мислиш да су ови мали пацови вредни ове земље?
Мача? Мог наследства? Мерлине. - Мерлине!
Да, мислим. Ти и ја смо историја, Моргана.
Будућност је њихова, не наша.
Они немају будућност.
Идемо! Припремите конопце!
Немој да погинеш, Алексе. - Даћу све од себе.
Доћи да га узмеш!
Овамо! Дођи по њега!
Бедерсе! Сада!
Помозите ми!
Вуците!
Вуците! Вуците!
У заклон!
Хајде!
Хеј!
Лансе, Каје, сада! Угушите је. Спречите да бљује ватру!
Спреман? - Уради то.
Ухватите канап! Помозите. - Брзо! Хајде! Вуците! Јаче!
Не пуштајте!
Мерлине, имамо је! Спремни смо!
Мерлине!
Баците ми јакну! - Баците му јакну!
Мерлин, реци нешто! Јеси ли добро?
Жао ми је. Ништа ми није остало. Изневерио сам те.
Не, још не. Ниси.
Чаробни напитак. Брзо!
Сладолед, сок од трешње, и пилетина смешани у ликер.
Алексе, не можемо још дуго да је задржимо!
Тако Велики! Био си сјајан! - Браво! Браво!
Честитам, успели смо. Успели сте. Добро смо се борили. Успели смо.
Браво! Честитам! - Да! - Хероји! Сви смо хероји!
Да! Да! Браво!
Добро смо се борили!
Видео сам много великих битака у своје време. Опсада Гуинион Форта,
Битка код Бадона. Али верујте, нико се није тако храбро борио
као ви против Моргане и Мортес Миллеса.
Надмашили сте сва моја очекивање. - Мерлине, победили смо у битци,
али је Британија и даље истао као пре.
Да, како можемо променити нешто друго?
Чак и са мачем, ко ће нас слушати? - Истина, ми смо само деца.
Можда. Ипак, знајте. Унутар сваког детета постоји мудра стара душа.
И будаласто дете у свакој старој души.
Можда имате још битака да се борите.
Можда неће бити против демона или немртвих витезова са мачевима и војском.
Чак и ако не носите Екскалибур,
и даље ћете знати шта представља. Шта ви представљате.
Сер Бедерсвере, дао сам ти моћ дуплирања метала.
Хтео сам да ти је одузмем, али мислим да ти је могу поверити.
Стварно? Озбиљно?
Хвала, Мерлине! Обећавам да ћу је користити само за добро.
Сер Лансе, Лејди Каје,
храбри сте, одани и племенити. Научили сте за друге да се борите
не само за себе.
Ви сте прави витезови округлог стола.
Хвала ти, Мерлине.
Александре, позајмио сам твоју књигу, направио сам пар измена.
Хвала ти, Мерлине.
Земља је добра онолико колико њене вође.
А ви ћете бити одличне вође.
Превео: ЈохнДохн (ЏонДон)
Преузето са www.титлови.цом