Puneti-vã centura, dle Senator Clark. Aterizãm.
Tic-tac 1 Mobil cãtre Tic-tac Bazã.
Cerem permisiunea sã intrãm. Cod: Leul Roşu.
Tic-tac Bazã cãtre Tic-tac 1 Mobil, permisiune acordatã.
- Dr. Phillips. - Jiggs.
Acesta este dl senator Clark.
Sergentul major Jiggs, coordonatorul forţelor noastre de securitate.
Bucuros de cunoştinţã, dle senator.
- Iau eu asta. Vã rog. - Din motive de securitate.
Dle senator.
Avem peste 12,000 de oameni in fiecare complex,
Fiecare complex are 800 de nivele în adâncime.
Ştii, Phillips, de fiecare datã când vã evaluez bugetul...
îmi pun aceeaşi întrebare-
Meritã cãlãtoriile temporale atâtia bani?
Dle senator, controlul timpului...
poate fi cea mai de pret comoarã pe care o va avea omul vreodatã.
E cu siguranţã cea mai scumpã.
Urmaţi-mã, vã rog.
Dle senator.
Ţineţi-vã bine. Vom fi în cãdere liberã 800 de etaje.
Mai sunt multe de vãzut acolo jos.
Ajungem în câteva secunde.
- Un vechi prieten, dacã nu mã înşel. - Leroy.
- Salut, Leroy. - Woody.
Mãi, ce mult a trecut.
Cum au scos un câine bãtrân ca tine afarã din cuşcã?
N-am comandat paraşutist mai jalnic.
Eu i-am spus sã intre în politicã, sã nu rãneascã pe careva.
Ei, haide! Era o glumã, nu o ironie.
Ce-i cu investigaţia asta?
Cred cã ghiceşti de ce sunt aici, Woody.
Bineînţeles. Vino încoace o clipã.
Ai mai vãzut aşa ceva în viaţa ta?
Nu. Recunosc cã nu.
Despre asta vreau sã vorbim.
Ar trebui sã fie şi Tony de faţã.
- Unde-i? - În tunel. Pe aici.
Deci ãsta e monstrul care ne costã atât de mult.
Da, dle senator.
Ei, Leroy, ce zici?
- O jucãrie cam scumpã. - Jucãrie?
E departe de a fi o jucãrie.
Conform rapoartelor tale...
n-aţi trimis înapoi în timp decât şoareci şi maimuţe.
- Pânã acum, da. - De unde ştii cã nu s-au dezintegrat şi atât?
Dezintegrarea ar produce un reziduu.
Aţi reuşit vreodatã sã aduceţi animalele înapoi cu bine?
- Încã nu, dar- - Deci, din ce ştim pânã acum ...
toate astea ar putea fi doar un truc de iluzionism.
- Nu-i aşa? - De fapt, în acest moment-
Supoziţii, Doctore, şi pânã acum...
aceste supoziţii au costat guvernul SUA 7 miliarde jumate.
Pe aici, dle senator.
Tony! Poţi veni aici o clipã?
Doug. O sã meargã.
Tocmai am terminat polarizarea şi cred cã am nimerit-o.
- Uitã-te şi tu. - Dle senator Leroy Clark. Acesta este dr. Anthony Newman.
- Vã rog sã mã scuzaţi, dle senator. - Doctor?
Pari cam tânãr pentru titlul ãsta...
ca sã nu mai vorbim de poziţia secundã în proiect.
Tinereţea lui e doar o mascã.
Înãuntru e un geniu bãtrân care încearcã sã iasã la suprafaţã.
Mã bucur cã proiectul nostru v-a trezit interesul.
Nu-mi place sã tai bugete de miliarde printr-un memo.
- Sã tãiaţi? - Tony.
Dl senator considerã cã proiectul nu are o ratã de succes...
pe mãsura investiţiei.
- Dar suntem atât de aproape. - De ce anume, fiule?
Sã trimitem un om în timp şi sã-l aducem înapoi, bineînţeles.
Pãi atunci daţi-i drumul. Gata cu promisiunile.
Vreau ceva palpabil.
- Pânã când? - Când?
Vã ocupaţi de asta de 10 ani.
Tu eşti aici de vreo şapte, ar fi cazul sã-i daţi drumul.
Adicã azi?
Exact. Mâine dupã-amiazã am avion înapoi la Washington...
sã vã dau mânã liberã... sau sã tai cordonul ombilical.
Leroy.
Nu putem risca viaţa cuiva.
Doug. Lasã-mã pe mine sã încerc.
În nici un caz.
Şi-adicã sã renunţãm pur şi simplu?
Ne-am dedicat viaţa proiectului.
Nu am de gând sã omor pe cineva...
şi n-am sã-ţi permit sã te sinucizi doar ca sã justificãm un buget.
Nu asta e soluţia. Nici mãcar nu ţine de ştiinţã.
Scuzaţi-mã.
Cam temperamental pentru un om de ştiinţã.
Vrei sã-mi mai arãţi ceva?
- Destule. - Leroy, nici n-am început.
Dle senator.
Alarmã roşie!
Întreg personalul sã se prezinte urgent la posturi!
E Tony.
- Nu-l poţi opri? - Nu acum. Ar arde de viu.
- George, începe numãrãtoarea inversã. - 16, 15...
14, 13...
- 12, 11, 10... - Ce i se întâmplã?
E în suspensie radioactivã.
E primul pas în relocare.
- ... patru, trei, doi... - Roagã-te sã meargã.
unu, zero!
Porniţi sonda de localizare.
Jerry, vezi dacã poţi sincroniza curba temporalã.
Ray, calculeazã raportul putere-distanţã.
- Ann, determinã ce radiaţie specificã emite Tony. - Am sã încerc.
Deci, unde e?
Ar putea exista ieri sau sãptãmâna viitoare sau la un milion de ani de acum.
- De unde ştii? - Voiaţi un cobai...
- Pocneşte-mã, dacã te ajutã cu ceva.
Dar tot aş vrea sã ştiu ce se întâmplã.
Tony tocmai terminase lucrul la baia de radiaţii.
E ceaţa albastrã pe care aţi vãzut-o înainte sã disparã.
Teoretic, aceasta ar trebui sã ne ofere coordonate - ca un dispozitiv de ghidare-
care sã ne permitã sã-l localizãm în timp.
Teoretic. Şi dacã nu merge?
Atunci va rãmâne pierdut în timp tot restul vieţii.
- Eşti rãnit? - Am reuşit.
Chiar eşti rãnit. Sã chem pe cineva.
Nu. Nu. Mi-e bine. Serios.
Dar ai cãzut rãu.
Nu m-am uitat pe unde merg.
E o navã foarte mare.
Se presupune cã e cea mai mare construitã vreodatã.
Dar nu mai pare atât de mare, înconjuratã de atâta apã, nu?
Eşti...eşti american, nu-i aşa?
- Ce? - Eşti american?
Te rog. De ce nu iei loc?
Da. Sunt american.
- Anthony Newman. - Althea Hall.
Toţi americanii încearcã sã se cãleascã...
dupã modelul lui Teddy Roosevelt?
- Teddy? - Dl. Roosevelt.
A, nu. Ar fi trebuit sã-mi iau o hainã.
N-am crezut cã o sã fie atât de frig.
Atunci n-ai fost niciodatã în aprilie la Londra.
Sper sã fie mai cald la New York.
Într-acolo ne...
Adicã, e prima datã când mergi la New York?
Da, chiar este. Se vede?
Nu, sigur cã nu. Eram doar curios.
Nu cã aş fi dintre europenii care cred cã încã sunt...
cowboy şi indieni la New York.
Dar e la capãtul lumii, nu-i aşa?
- Depinde din ce parte porneşti. - Touché.
Nu te-am vãzut în salon în cele 3 zile de cînd suntem la bord.
Eşti un om misterios, dle Newman?
Am... luat masa în cabinã... aveam mult de lucru.
Poartã ghinion sã lucrezi sâmbãtã seara...
mai ales când e în data de 13.
- Sâmbãtã, 13 aprilie. - Eşti superstiţios?
Nu, doar cã... am lucrat atât de mult...
cã am pierdut şirul timpului.
Cred cã... mai bine mã duc sã-mi iau o hainã.
La revedere, drã Hall,
Titanic?
- Ai reuşit? - Încã nu.
Doug, am examinat setãrile automate folosite de Tony.
Energia folositã nu-l putea trimite la mai mult de o sutã de ani...
înainte sau înapoi în timp... poate chiar mai puţin.
- Încearcã sã reduci limitele. - Doar o sutã de ani înainte sau înapoi.
Asta înseamnã cã trebuie sã-l gãsiţi de-a lungul a douã sute de ani.
200 de ani e o clipã...
în comparaţie cu tot timpul din lume.
Presupun cã ai dreptate.
Şi ce se întâmplã dacã îl gãsiţi?
Tony şi mediul în care se aflã vor fi înregistraţi de Tunel...
şi redaţi în zona de imagine.
- Adicã vom putea sã-l vedem? - Sã-l vedem şi sã-l auzim.
- El va putea sã ne vadã? - Nu, dar va şti ce încercãm sã facem.
S-ar putea sã comunice cu noi crezând cã l-am gãsit.
- Ray. - Ştiu, Doc.
Am început sã recepţionez nişte semnale ciudate.
Parcã ar fi clopote.
- Cãpitane. - Bunã ziua.
Cãpitane, trebuie sã vã vorbesc. E foarte important.
Da, desigur. Sunteţi... sunteţi dl...
Mã numesc Newman, dle., dar asta nu conteazã.
Cãpitane, trebuie sã vã spun ceva.
Desigur, dle. Newman. Ce doriţi sã-mi spuneţi?
Nu ştiu cum sã vã spun fãrã sã parã cã sunt nebun.
Haideţi, dragã domnule! Dacã nu sunteţi mulţumit de cabinã...
sau de meniu, sau dacã aţi rãtãcit ceva şi vã temeţi cã a fost furat...
- Orice ar fi, vã asigur... - Cãpitane, aceastã navã e Titanicul.
Şi asta doreaţi sã-mi spuneţi?
Vreau sã spun cã Titanicul s-a scufundat.
A lovit un iceberg şi s-a dus.
Scufundat? Acasta e cãlãtoria inauguralã.
E prima ieşire în larg a navei.
Sper cã nu puneţi la cale vreo farsã.
Nu, Cãpitane, nu e o glumã. Vã jur.
Cum sã vã fac sã înţelegeţi?
Poate dacã n-aţi mai spune absurditãţi...
Newman. Newman. Nu-mi aduc aminte. Sunteţi la clasa a doua sau a treia?
Nu sunt pe lista de pasageri.
Sunt dr. Anthony Newman. Doctor în electro-fizicã.
E un titlu impresionant, dre.
Ascultaţi-mã. Ştiu cã pare o nebunie, dar trebuie sã mã credeţi.
Sunt mii de vieţi în joc.
Nu-mi amintesc ziua sau ora exacta când s-a petrecut dezastrul. Dar e sigur.
Încetaţi cu prostiile. Navigãm pe ape calme.
Iar dumneata vorbeşti de naufragii şi dezastre ca şi când s-ar fi petrecut deja.
Pentru mine s-au petrecut deja. Eu m-am nãscut în 1938.
- Dacã zici dumneata. - Cãpitane.
Fac parte dintr-o echipã de oameni de ştiinţã din 1968.
Experimentãm deplasãrea în timp.
Eu am fost trimis înapoi în timp pe aceastã navã
în acest moment, lunã, an.
Dle Granger, acest domn a recunoscut a fi pasager clandestin.
Vedeţi sã fie închis pânã ajungem la New York.
Cãpitane,nu veţi ajunge niciodatã la New York.
Mã tem cã ideile lui ciudate i-ar putea alarma pe pasageri.
Vã sugerez sã-l ţineţi izolat şi sub pazã.
Da, dle.
Chiar dacã nu mã credeţi, nu stricã sã schimbaţi ruta.
- Sã coborâţi mai la sud. - Du-l jos.
Cãpitane.
Sã n-ajungem la New York? Sã schimbãm ruta?
Ce tot spunea?
Cred cã e doar un sonat inofensiv.
Dar sunt unele companii transatlantice...
care n-ar vrea sã stabilim un record de la primul drum.
Nu cred cã s-ar deda la aşa ceva, dar...
- Asta e tot. - Am înţeles.
- Dle Granger. - Da, dle.
- Cere informaţii despre mişcarea icebergurilor. - Am telegrafiat azi dimineaţã, dle.
- Cere confirmare. - Am înţeles, dle.
Uite.
Ray, trebuie sã mãrim presiunea.
O navã de asemenea dimensiuni... nu poate fi cu mult în trecut.
O recunoaşte cineva?
Da. Aş recunoaşte-o oriunde.
Domnilor, acela e Titanicul.
- O imagine a Titanicului... - Nu, nu o imagine.
Chiar e Titanicul.
Tony trebuie sã fie la bord. Când s-a scufundat?
Ann, roagã-i pe bãieţii de la istoric sã ne dea tot ce au despre Titanic...
cu fotografii şi reprezentarea secţiunii transversale.
Vreau tonaj, vitezã, instalaţii, totul.
Şi mai vreau anul, ziua şi minutul când s-a scufundat.
Dar dr. Newman trãieşte acum, în timpurile noastre,
Cum ar putea fi afectat de ceva ce s-a petrecut la începutul secolului?
El trãieşte în acel timp acum,
Ce ni se întamplã nouã nu-l mai afecteazã pe el,...
dar dacã el e pe navã când se scufundã...
va muri la un loc cu ceilalţi.
- Doar câteva minute. - Mulţumesc.
- Cum m-ai gãsit? - Tocmai ce-am vorbit cu cãpitanul.
E adevãrat cã eşti pasager clandestin?
Într-un fel, da.
Şi cã încerci sã sperii pasagerii cu...
nişte poveşti ciudate despre siguranţa navei?
Sunt prea multe de explicat. Nu ştiu de unde sã încep.
Spune-mi. De ce te comporţi aşa?
A fost o cãlãtorie liniştitã pânã acum.
Şi apoi, din senin... nu înţeleg.
Ştiu.
Tocmai mi-am dat seama ce naiv am fost sã cred cã cineva ar putea înţelege.
Nu mã laşi sã încerc mãcar?
- Mã bucur cã te-ai interesat de mine.
Althea, crezi în viitor?
Crezi cã existã un viitor pentru tine, copiii tãi, omenire?
Da, sigur cã da.
Şi sigur crezi în trecut, ca toatã lumea.
Dar dacã ar fi sã-ţi spun cã trecutul şi viitorul sunt una?
- Crezi cã bat câmpii, - Nu, nu-i adevãrat.
Nu te condamn.
Dacã ţi-aş spune cã timpul nu existã.
E doar o mişcare pe care o mãsurãm... mişcarea de rotaţie a Pãmântului...
mişcarea de revoluţie.
- Tony, îmi pare rãu. - Nu.
Mie îmi pare rãu. Te-am speriat.
Voiam doar sã mã laşi sã te ajut.
Scuze, doamnã, dar dl. cãpitan a zis doar câteva minute.
Vin acum. Mulţumesc.
De ce nu mã laşi sã-i spun cãpitanului cã nu vorbeai serios...
şi cã n-ai s-o mai faci. Ce zici?
Nu pot sã-ţi promit asta...
nu când ştiu ce se va întâmpla.
Dar nu ştii. Nimeni nu ştie.
Nu ai cum.
Asta e. Fixeazã-te pe coordonatele astea.
Cãpitanul a zis sã nu faci gãlãgie.
Dacã trebuie sã te leg, atunci aşa am sã fac.
Doug! Nu ştiu dacã mã recepţionezi,
Dacã recepţionezi doar sunet... Sunt la bordul Titanicului...
m-au închis într-o cabinã direct deasupra liniei de plutire.
E prizonier.
E 9:15 dimineaţa... 14 aprilie 1912,
Nu ştiu când urmeazã sã se scufunde, dar ...
m-au închis pentru cã am încercat sã-l avertizez pe cãpitan.
E chiar în secţiunea care a fost sfâşiatã de iceberg.
- Şi data? - Sã vedem-
Titanicul a lovit un iceberg duminicã noaptea pe 14 aprilie...
şi s-a scufundat în primele ore ale zilei de luni, 15 aprilie.
- Are doar vreo 14 ore. - 14 ore.
Nici mãcar atât, dle senator.
E închis într-o cabinã care ar putea fi inundatã imediat dupã loviturã.
Noi vom avea 14 ore dacã încercãm sã-l salvãm.
Ce puteţi face voi?
Teoretic, putem sã-l suspendãm pe Tony în acel timp şi sã-l scoatem de acolo,
dar cât e suspendat funcţiile lui vitale -
inima, respiraţia, regenerarea celularã - s-ar opri toate.
Şi dacã nu-l trimitem imediat în alt timp...
îi provocãm moartea.
- La asta te gândeai, nu? - Nu chiar.
Peste 300 de oameni au supravieţuit dezastrului de pe Titanic.
Tony ştie ce urmeazã sã se întâmple. Dacã ar fi liber şi pe punte, poate ar supravieţui.
Dar nu-l putem elibera de aici.
- Dar putem merge dupã el sã-l ajutãm. - Nu, Doug.
Ieri nu i-ai permis lui Tony sã facã asta şi aveai dreptate.
Ce crezi cã ai reuşi altceva decât sã mori o datã cu el?
Şi ce sugerezi? Sã stãm aici şi sã-l privim cum moare?
Mãcar aşa ar avea o şansã.
M-aş duce acolo cu haine potrivite şi cunoscând tot ce-mi trebuie.
Apropos, cei de la cercetare sã caute un ziar de New York din 15 aprilie 1912.
Noi doi lucrãm de destul timp împreunã şi ştii...
cã nu dau ordine doar ca sã-mi exercit autoritatea.
Ştiu, Woody.
Dar poate de data asta ar trebui sã faci o excepţie.
Un prieten e în pericol.
Încerci sã mã protejezi pe mine de acel pericol şi apreciez,
dar dacã Tony n-ar fi acolo proiectul s-ar fi închis.
Nu-i aşa? Prin urmare,
Tony îşi riscã viaţa pentru a transforma eşecul meu în succes.
Dacã nu avem încredere în ce facem aici...
şi curajul sã marşãm pe acea încredere...
Woody, dr. Newman a şters-o de capul lui, ca un nebun.
Dacã îl laşi pe omul ãsta sã plece îţi asumi o responsabilitate...
cu care va trebui sã trãieşti tot restul vieţii.
Tu m-ai lãsa sã plec dacã ai fi în locul meu?
Probabil cã nu. Pe Tony l-am refuzat.
Dar sper cã tu eşti mai puternic decât mine.
Pune-te la punct cu informaţiile.
Eu mã ocup de numãrãtoarea inversã.
- Succes, Doug. - Va funcţiona, dle. senator.
Doug, ţi-am programat sistemul de ghidare...
sã se suprapunã cu al lui Tony.
Dacã mã aruncaţi mai departe ajung înaintea lui Tony.
Sã nu ajungi cu o zi mai târziu, drept în mijlocul...
apelor îngheţate în care s-a scufundat nava cu Tony cu tot.
Te rog, Doug. Nu pleca.
Trebuie sã plec.
Ray, tu vei lua deciziile aici.
Nu risca decât dacã e neapãrat nevoie. Dar dacã trebuie, mergi pânã la capãt.
Nu-ţi face griji.
16, 15, 14...
13, 12...
11, 10, 9...
8, 7, 6, 5, 4...
trei, doi, unu, zero,
Hei, tu de unde ai apãrut?
Scuze. Mai bine mã întorc la locul meu.
Aşa sã faci, turistule.
Nu-i nimic. Intrã.
S-a întâmplat ceva, bãiete?
- Scuzaţi-mã, dle! - Nu face nimic. Mã spãlam.
N-aţi vãzut cumva un bãieţel francez...
cu buzunarele pline cu mâncare?
- Aţi spus mâncare? - Da, dle. Pãrinţii lui sunt imigranţi de la clasa a treia.
A fãcut o razie în sala de mese de la clasa întâi dupã resturi.
Nu cã i-am lua-o în nume de rãu, dar dacã le-am permite, ar veni toţi.
- Desigur. - Se pare cã mi-a scãpat puştiul.
E isteţ, mititelul. Cine o fi lãsat asta aici?
- E al meu. Mulţumesc. - Am înţeles. Scuzaţi.
- A plecat. - Merci, monsieur. Merci bien!
Cu mare plãcere. Cum te numeşti, tinere?
Marcel. Marcel Corbeau.
Eu sunt dr. Phillips. Îmi face plãcere sã te cunosc, Marcel.
Auzi, eu caut un prieten.
Se pare cã l-au închis undeva la clasa a treia.
- Ştii ceva de el? - Prieten?
- Un american. - Ah! Oui, oui, monsieur, le Américain,
- Bun. Poţi sã mã duci la el? - Oui, veniţi cu mine.
- Poate gãsim o cale sã-l vedem. - Oui, oui,
Nu te juca cu aia!
Tony.
Hei, Tony!
- Doug! - Toate bune?
Drãcia ta radioactivã a funcţionat grozav, Tony.
Ne-a adus drept la tine.
Te auzeam chiar şi prin pereţii etanşi ai navei.
Am reuşit sã mã fixez pe timpul ãsta.
A fost o nebunie sã vii aici.
Acum suntem amândoi prinşi pe navã.
Leroy. Leroy!
Recepţionãm ceva.
Nu-i adevãrat. Am adus asta.
Se întoarce gardianul.
Sunt împreunã.
Ann, regleazã sonda la o absorbţie mai micã de 50% a radiaţiei.
Nu are rost.
Cãpitanul n-o sã te creadã. Deja crede cã sunt un conspirator.
O sã creadã cã l-am tipãrit noi.
- De ce ai venit aici? - Trebuia sã vin. Şi tu ai fi venit dupã mine.
- Dar ştii cã nava se scufundã la noapte. - Poate cã nu.
Doug, n-o sã te asculte. Îţi spun. Am încercat.
Şi dacã punem mâna pe telegraful navei?
Dacã cerem ajutor înainte de coliziune?
- N-ar mai fi un dezastru. - Exact.
Doar nu te temi sã încerci, nu?
Mai întâi trebuie sã ne ocupãm de gardianul de afarã.
El crede cã eşti singur aici.
Fã gãlãgie.
Daţi-mi drumul de aici! Mã auziţi?
Am zis sã-mi daţi drumul sau fac totul praf aici!
Ce naiba?
Tu ai vrut-o.
Bunã ziua, domnilor. Vã pot ajuta cu ceva?
Cargourile olandeze ne-au recepţionat semnalul de alarmã.
Pleacã de acolo! Opriţi-l!
Ce se întâmplã?
Deci tu erai! Vãd cã ai şi un complice.
- Foloseau telegraful, dle. - Ce spui?
Asta nu mai e o farsã. Vã asigur cã veţi avea mari probleme.
Ştiu cã nu l-ai crezut pe prietenul meu şi nu mã crezi nici pe mine.
Dar poţi crede ce vezi.
Nava aceasta va lovi un iceberg la 23:40 şi se va scufunda.
- E totul aici, în ziarul de mâine. - Du-i jos.
De data asta asigurã-te cã rãmân acolo.
Cãpitane, trebuie sã mã crezi!
Cãpitane, primim apeluri de la mai multe nave...
ne întreabã care e poziţia navei şi ce probleme avem.
Spune-le sã nu ia în seamnã semnalele primite.
- Totul e bine şi ne urmãm ruta. - Da, domnule.
Mulţumesc.
- Veniţi cu mine, dle Granger. - Da, dle.
- Puteţi aştepta afarã, dle Granger? - Da, dle.
Am lovit un iceberg aşa cum aţi prezis.
- Cum de ştiaţi? - Cãpitane, adevãrul este...
cã venim din anul 1968.
Am cãlãtorit înapoi în timp.
Pentru noi, aceste evenimente fac parte din istorie.
Raţiunea mea nu poate accepta aşa ceva.
Oricum, dupã ce reparãm nava şi ajungem la New York...
poate la anchetã vom înţelege ce-i cu povestea voastrã.
Cãpitane, nava se scufundã.
Imposibil. Nava asta nu se poate scufunda.
Nava asta şi-a gãsit sfârşitul, şi acelaşi lucru se va întampla şi cu pasagerii
dacã nu daţi ordin imediat sã se coboare bãrcile de salvare!
Cãpitane, v-am avertizat de coliziune, vã rog credeţi-ne de data asta.
Ce aveţi de pierdut? Ordonaţi sã coboare bãrcile.
- Dle Granger! - Da, dle!
Ordonã echipajului sã porneascã operaţiunea de abandonare a navei.
- Abandonarea navei? Dar... - Fã cum ţi-am spus.
Am înţeles, dle.
Prea bine, domnilor.
Având mai mult de 2.300 de oameni la bord...
nu-mi permit sã ignor nici cea mai micã posibilitate.
Dar nu sunt locuri decât pentru 750 de oameni.
De unde ştiai?
Deşi nava a fost construitã şi lãudatã ...
ca fiind de nescufundat...
echipamentul de salvare este insuficient şi neadecvat.
Vrei sã-mi spui cã numai 750 vor supravieţui?
Da, dle.
Înţeleg.
Mintea nu vrea sã mã lase sã vã cred.
Dar cred în Dumnezeu.
Dacã ce mi-aţi spus e adevãrat atunci acei oameni vor supravieţui...
numai datoritã faptului cã sunteţi aici.
Şi ãsta e un semn de clemenţã divinã.
Într-un fel, poate cã asta e.
Cãpitane, poate cã am fi de mai mult ajutor pe punte.
Da, desigur.
Mi-am dat seama cã e posibil sã ştiţi şi dacã eu mor în noaptea asta.
Da, dle. Mã tem cã aşa va fi.
Dar nu ştii dacã poţi sã-i iei din timpul acela.
Ai putea sã-i omori chiar tu.
N-avem de ales. Vreţi sã-i lãsãm sã moarã pe navã?
Chiar dacã-i muţi, dupã asta nu mai ai nici un control.
Ar dispãrea în timp...
ar putea fi oriunde.
Şi e mai rãu decât sã-i condamnãm la moarte pe Titanic?
Ştiu şi eu?
- Verificã bãrcile de pe punţile superioare. Eu mã duc pe cele inferioare.
Ajutor! Ajutor!
Dle Thomas, permiteti doar femeilor si copiilor sã urce în bãrci.
- Fãrã excepţii. - Am înţeles, dle!
- Dle Martin! - Da, dle!
Anunţã personalul sã evacueze sala motoarelor.
Dle Williams, desemneazã şase marinari care sã ajute la evacuarea clasei a treia.
Da, dle.
Althea? Ce faci? Nava se scufundã.
Nu mai conteazã.
- Althea. - Nu, Tony. Nu înţelegi.
N-am nici un drept sã ocup un loc în bãrci.
Nu sunt o fatã bogatã în vacanţã. Sunt doar o învãţãtoare.
Mi-am cheltuit toţi banii pe cãlãtoria asta.
Şi ce conteazã?
Conteazã pentru cã oricum am sã mor curând.
- Ce tot spui? - Sunt... bolnavã.
Am o tumorã pe creier. Mai am câteva luni.
- Eşti sigurã? - Doctorul meu din Londra e sigur.
Mi-a spus cã e un doctor în New York care face un nou tip de operaţie.
Se cheamã... neurochirurgie, cred.
Dar nu mai am decât câteva luni.
- Nu cred cã mai am vreo şansã. - Bineînţeles cã mai ai.
Neurochirurgia nu e un moft şi nici o cauzã pierdutã.
Althea, unele operaţii pe creier au devenit la fel de simple ca scosul amigdalelor.
- Au devenit? - Va trebui sã ai încredere în mine.
Probabil ai mult mai multe şanse decât crezi.
Şi tu eşti doctor?
Nu, nu sunt doctor, iar tu nu ai dreptul sã te joci de-a Dumnezeu.
Dar nu încerc sã mã joc de-a Dumnezeu.
Vrei sã decizi când ţi-a venit timpul sã mori şi nu ai acest drept.
Îmi ceri sã cred în miracole.
Îţi cer sã crezi în viaţã, nu în moarte.
Althea, te rog, ai încredere în mine.
Marcel! Marcel!
E timpul sã porneşti la drum.
Doar femeile şi copiii!
- Pune asta pe tine. - Şi cu tine ce se va întâmpla?
- Lasã asta acum. Grãbeşte-te. - N-o sã te mai vãd niciodatã.
Haideţi, drã, dacã mergeţi.
Tony, sunt probleme pe puntea A. Vino cu mine.
Doug! Tony!
- Blocheazã-i! - Ce s-a întâmplat cu ei?
Trãiesc, dacã a transferul a funcţionat.
- Dar unde? - Nu ştim sigur.
- Putem stabili nişte delimitãri? - Nu cu certitudine.
- Grãbeşte-te sau vor muri! - Acceleraţi puterea.
Tunelul nu mai prinde nimic.
Oriunde ar fi acum...
mãcar sunt împreunã.
Leroy, sergentul Jiggs te va escorta la suprafaţã.
- Te aşteaptã o maşinã. - Mulţumesc, Woody.
- La revedere, doctore. - La revedere, dle senator, şi vã mulţumesc.
Desigur, Comitetul nu va lua nici o mãsurã...
pânã ce Phillips and Newman nu se întorc cu bine înapoi...
sau cât timp mai avem speranţe.
Dar va trebui sã le ofer o estimare a şanselor.
Facem tot ce putem.
Ne perfecţionãm tehnica şi aparatura pe zi ce trece.
Aş spune, fãrã sã glumesc,...
cã e doar o chestiune de timp.
E bine sã îţi pãstrezi întotdeauna simţul umorului.
- La revedere, doctore. La revedere, Woody.
- Leroy. - Pe aici, dle.
Ray.
Eşti tu optimist sau sunt eu pesimist?
Ştim cã sunt încã în viaţã...
şi am pornit o altã sondã de localizare.
Care n-o sã ne ajute cu nimic...
dacã nu reuşesc sã supravieţuiascã, oriunde ar fi.
Aici e centrul de control,
Lansarea va avea loc în 60 de secunde. Am pornit numãrãtoarea inversã.
Lansarea în 55,
în 50,
în 45.
Lansarea în 40,
- În 35, - E o rachetã.
Tony, dacã e una din rachetele de la Canaveral ...
am putea sãri în aer chiar aici pe rampã.
în 25,
în 20,
- Degeaba. E închisã. - 15,
Aşeazã-te pe jos. Mai repede.
Zece, nouã, opt...
şapte, şase, cinci...
patru, trei, doi...
unu - Lansare!