Kom in.
-Hej. -Vad gör du här?
-Är du sjuk, eller? Kom inte, sa jag. -Jag ringde tjugo gånger.
Varför då? Jag sa att jag inte skulle svara.
-Hur mår min son? -Du har ingen son längre.
Bara blonderat hår och en usel karl.
-Jag är ändå hans mamma. -Nej!
Du är en bortskämd flicka. Dig borde de ha lämnat tillbaka.
-Jag är hans mamma. -Inte juridiskt.
-Vad kommer hända med honom? -Om några år fyller han tolv.
Han kommer rymma och råna dig med ett avsågat...
Vad fan pratar du om?
Han snor din bil, du anmäler honom och han hamnar i finkan...
-Polo kommer inte hamna i finkan! -Inte?
-Säg till honom att jag älskar honom. -Nej! Jag gillar inte att ljuga.
Ett råd: Ägna dig åt din dans, din jävla dans. Köp en docka.
Du ville inte ha ett riktigt barn, utan ett som inte gör nåt...
Hur mår han? Säg att han mår bra.
Jag vet inte! Han har säkert en annan mamma som är bättre än du.
Har han adopterats? Kan han redan adopteras igen?
-Snälla, Marcela? -Jag vet inte.
-Marcela... -Hör här.
Du är ung och har hela livet framför dig. Glöm det här.
Men kom inte till mitt kontor igen. Nu räcker det. Hej då.
-Tycker du om det? -Nej.
-Och det här? -Jag gillade hennes riktiga hår.
-Förlåt, Carlos. -Förlåt?
Det räcker med ursäkter nu.
Minns ni när Pauli gick på den där strandkonserten?
-Hon var så vacker. -Jättevacker.
Jag är inte på humör, för fan.
Man kan inte vara ledsen hela livet. Det var en olycka.
En olycka?
-Var det en olycka? -Ja.
Det kommer inte att hända igen.
Ni måste göra som ödlorna. Vad gör de när de förlorar svansen?
De blir tokiga, det är ute med dem.
Jag kan inte, jag klarar inte av det.
-Tryck på knappen. -Hon är sövd.
-Med vadå? -Morfin.
Morfin? Hur kan du tro det?
-Hon fick för lite. Borde ha 30 ml. -Vad vet du om sånt?
-Vi måste nog donera blod. -Vad äckligt!
-Jag kan donera. En liter. -Som mest får du donera en halvliter.
Jag gör vad jag vill med mitt blod.
Du kommer att bli bra. Du kommer att bli bra.
En dag kommer du förlåta oss. Mig, Ema och Polo.
-Det känns som om det brinner. -Jaså?
Hör ni, det kan vara en jätte som stampar så det blir jordbävning.
Jag slutar inte studsa.
Tre, fyra, fem, sex, sju, stanna.
Utåt sträck, kram.
Tre, fyra, fem, sex, sju, stanna.
Just nu gråter Polo av ilska för att du övergav honom.
Vi övergav honom, det är bådas fel.
Ja, det är möjligt.
Men han är förbannad, för det smärtar mer när en mamma överger ett barn.
Ja, att bli övergiven av en kvinna är värre.
Av en dålig kvinna, av en dålig mamma.
Nej, jag tror att Polo precis började lita på dig när vi övergav honom.
Vi övergav honom båda två.
Han är ett barn.
Du gillade när alla tre delade säng så att du slapp ligga med mig.
Jag ville adoptera ett litet barn, men vem skulle ge dig ett barn?
Du lärde honom att sätta eld på saker.
Du ville att han skulle bränna ner huset. Så att jag...
Jag vet inte, så att jag skulle bli tvungen att återlämna honom.
Han brände din systers ansikte.
De trodde att du var sjuk och att det var därför du var steril.
Så det är ditt fel, Gastón.
Det är ditt fel att vi var tvungna att adoptera ett barn med mustasch.
Det är ditt fel att vi inte stod ut med honom.
Det är ditt fel att jag har ont i hela kroppen.
Och det är ditt fel att folk tittar på oss som om vi kvävt en hund.
Vet du varför Polo tyckte om dig?
-För han tyckte att du var vacker. -Nej.
Jo. När vi hämtade honom sa han att du var vacker.
"Vackra kvinna, kom närmare."
Du ställde dig så här nära honom.
Du var nära honom, flörtade med honom, log mot honom.
Du rörde hans tänder med din tunga.
Du klädde av dig framför honom.
Du stoppade bröstvårtan i hans mun.
Han var min son. Han kan suga på hela min kropp om han vill.
Nej. Så gör man inte mot ett barn.
-Du förstörde mitt liv. -Och du mitt.
Jag var en flicka, du tog inte hand om mig. Ditt sterila svin.
-Vi gör om det. -"Rådjuret".
-Och så ihop med ena benet. -Ja, "rådjuret".
Förlåt, men jag vet inte hur jag ska göra.
Vi får tala med skolpsykologen eller med handledaren-
-men vi behöver hjälp att förklara för barnen vad som händer med Polo.
-Med vem då? -Polo Valderrama. Klass 4D.
Jaha, vad hände?
Socialtjänsten meddelade att Polo kommer att sluta här.
-Socialtjänsten? Varför då? -Han är sjuk.
-Vad hände? -De lämnade tillbaka honom.
Nej.
Inte? Då tog jag miste.
Jag vill inte lägga mig i folks liv.
Men hur ska vi förklara det här för barnen?
För barnen frågar redan.
Och jag vill inte säga till barnen:
"Polos föräldrar tycker inte om honom för han uppförde sig illa"-
-"så de lämnade tillbaka honom."
"Polo är inte adopterad längre, nu är han föräldralös igen."
Jag vet inte vad jag ska säga dem.
-Stämmer det? -Ja.
Lämnade ni tillbaka honom? Är han inte din son längre?
-Det är det jag vill förklara. -Vad hemskt.
Vi kan säga att Polo flyttade till Santiago med sin familj.
Det kan vi inte säga. Hon kommer fortsätta undervisa på skolan.
-Stämmer det, Ema? -Ja, det är ju mitt jobb.
Jag måste också arbeta.
Men jag kan nog inte om jag måste se dig här. Varenda dag.
Ditt ansikte, ditt hår.
Är du korkad? Hör du inte vad de säger om dig?
Jag tycker att Ema borde sjukskriva sig.
Vad är det?
Jag vet inte.
-Ska du gå, eller? -Ja, jag har en audition.
-Med en snubbe eller en tjej? -Vet inte. Jag måste betala 200.
-Sista glaset. -Is?
-Ringer han? Skicka ett meddelande. -Ema?
Mati!
Gastón?
Förlåt, Sonia... Det måste ha hänt förra veckan.
Säg att det var jag, en performance.
Alla vet att det var Polo.
-Vad spelar det för roll? -Tyst, dina vänner kommer skrika.
-Vem kommer skrika? -Alla de som dansar dåligt.
Vi går ut båda två, så distraherar jag dem. Och du slänger katten.
Vår lille son, Ema. Vad sjutton gjorde vi?
Och om vi skaffar ett annat barn?
Ema...
Det är inte mitt fel.
Nej, det var inte mitt fel.
-Det är väl bra mellan oss? -Ja.
-Ja? -Ja, vi behöver ingenting.
Jaså? Vet du vem som mår bra? Polo.
Han är lycklig för han slipper oss.
Jag kommer att säga till alla... Jag vet inte.
Att det var nåt vi gjorde med Polo.
Att vi lade in gosedjur i ett kylskåp och så...
Nu såg vi det här och blev ledsna, och därför är vi här.
Det behövs inte.
De är fulla, de märker inget. De bara skrattar.
Ja...
Ja... Jag tror att Polo fattar nu och tar in allting.
Vi gör det för honom, för han behöver en pappa och en mamma-
-som älskar honom såsom ingen nånsin har gjort.
Du märker det inte, men du är så vacker.
Du är vacker.
Jag har tur som får vara med dig.
Ska vi ligga lite?
Nej. Du är en mänsklig kondom.
Du kommer aldrig att ge mig ett barn. Ett riktigt barn.
Jag gav dig ett barn. Ett riktigt barn.
Du gjorde dig av med honom.
Minns du när Polo tog din hand och lade den mot sitt bröst?
Han kallade dig "mamma".
"Lämna mig inte, mamma."
"Det känns som om du kommer gå."
"Lämna mig inte."
Han bad dig om ursäkt.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig med. Förlåt.
Förlåt. Glöm det.
Jag förlåter dig. Jag älskar dig.
Hur länge var Polo här? Tio månader.
Nej, det var mer.
Han var här i ett år, minst.
-Vad händer? -Inget.
Vadå "inget"? Vet ni vad som hände?
Jag gjorde er en tjänst.
-Tjänst? -Ja.
Va? Vi betalade ju dig.
Vad fan sa du? - Nej! - Säg det igen.
Vi betalade dig.
Fattar du att ingen vill ha barn från Colombia eller Venezuela?
-Säg inte så, Marcela. -Polo var sju år gammal. Sex år.
-Vadå "ingen"? Vi adopterade honom. -Tack vare mig!
-Du ändrade rapporten mot betalning. -Nej, inte därför. Kolla mitt konto.
Jag mottog bara rapporten...
-...ändrade uppgiften om kön... -Vad stod det där?
-Vet du inte det? -Jo, men vad stod det?
"Homosexuellt beteende, exhibitionism"-
-"sexuell brutalitet, teckningar med blod..."
Teckningar? Det är inte verklighet, bara fiktion, precis som mitt jobb.
Vi bygger upp scener, avbildar...
-Gastón är inte gay. -Den här typen?
Kan ni förstå att systemet ska blockera såna som ni?
Och det är jag som är systemet!
Alla möten ni hade med socialtjänsten-
-med psykologerna... De ställde frågor.
"Är de tokiga?" "Nej."
"Vill de ha en docka?" "Nej då!"
"Hon är för ung för honom." "Det gör inget."
Check! "Men han är ju konstig!"
Du är konstig! "Men det kvittar, det var inget."
Då kom den externa bedömaren in.
Vem räddade dig när hon sa nej? Jag!
Jag räddade er! Och vi lät er ju adoptera barnet!
Men sen satte barnet er på prov, för han är smart.
Och vad säger han? Att du inte är hans mamma, för det är du inte!
Han sätter eld på huset, på mosters ansikte.
Än sen då? Det är ju normala hyss! Det är normalt!
Jag sa ju att det enda barnet ville trots alla hyss-
-var att ni sa att ni älskade honom. Trots allt.
För han växte upp och lärde sig.
Och nu mår han bra och är normal.
Det är inte bara att återlämna honom-
-han ska adopteras bort på nytt.
Och då kan vilken psykopat som helst få honom.
Och? Det kanske inte händer, förhoppningsvis inte.
Jag hoppas inte det, jag hoppas att han har det bra.
Att han är hos en familj, att han får ha en telefon.
Att han ligger i en varm säng och får mjölk och jordgubbar.
-Har du träffat honom? -Det ska du skita i. Okej? Jösses!
Vad vet jag? Du kanske inte duger till att vara mamma.
Och än mindre du, jävla psykopat!
Ni är sjuka! Fixa era ruttna huvuden-
-i stället för att ta hem barn.
Vilket humör.
-Vad menar du? -Hörde du vad du gjorde?
-Jag? -Du får ju inte gå till deras kontor!
-Jag gör vad jag vill. -Nej, det får du inte.
Det får du inte! Ingen står ut med dig, för sjutton!
Ingen i ensemblen står ut med dig!
-Med mig? -Exakt.
-Det är dig ingen står ut med. -Det skiter jag fullständigt i!
Du orsakade allt det här! Det vet ensemblen, det vet alla!
Tack.
-Stanna så länge du vill. -Tack.
Var ska jag sova?
Här, så klart. I det här rummet.
-Var är Gastón? -Han kan fara åt helvete.
Kan han fara åt helvete?
Prata inte så fult, mamma.
Så här höll jag er tre i händerna.
Jag höll hårt i er och sa att vi alltid skulle hålla ihop.
Jag minns inte när det var.
När din pappa gav sig av.
Jag minns det inte.
Ni var små. "Håll alltid ihop", sa jag.
Och var bor ni nu? Tillsammans.
Ni sover på varandra i samma säng.
Jag tror inte att du sa det.
-Hur gammal var jag? -Fyra.
Jag tror inte på dig, mamma.
En mors plats är vid sina döttrars sida.
För barnen är ens familj.
Mödrar måste vara med sina barn.
Så har det alltid varit, bäst att låta det förbli så.
Vad ska jag göra, mamma?
Samma sak som jag skulle ha gjort.
-Var han våldsam? -Nej.
Han mår bara dåligt. Han har en sån där kris som män har.
Jag känner till dem.
-Går han med på det här? -Vet inte, jag måste fråga honom.
-Men vad skulle han säga? -Han skulle säga nej. Han är kär.
I dig?
Ja. I mig.
Ja, så klart. Alltså, det är ju synd om honom.
-Om honom? -Ja, så klart.
Han är tolv år äldre än jag.
-Tolv? -Tolv.
Jaså, då kan han ju fara och flyga.
-Har du varit ihop med en äldre man? -Jag?
-Förlåt. -Nej, det går bra.
Jag brukar inte prata om mig själv.
Jag tycker inte om det. Eller snarare, ingen står ut med mig.
Jag står ut med dig. Om du vill.
Jag måste stå ut med dig, för du betalar mig.
Då är det kanske ett problem...
...att jag inte har pengar att betala dig?
Då har vi ett problem-
-för vi advokater tar betalt för vårt arbete. Vi är hemska!
Jag ber bara om en skilsmässa.
Du fyller i formulär, jag skriver på.
Sen är det klart. Enkelt.
Nu går du för långt!
Jag kan tvätta åt dig. Och laga mat.
Stryka dina kläder.
Jag kan hämta dina barn. Har du barn?
Ja.
Jag kan sjunga. Och dansa.
-Gå ut med hunden. -Nej, dansa.
Nej, jag skämtar med dig.
Jag bara retades med dig.
Vad gör du?
-Vad är det för dans? -Reggaeton.
Du ska väl återförenas med din son?
Jag vet inte.
Hoppas det.
Coolt, vad spännande.
Grymt.
Du kommer dra ut i krig, Ema. Vi tar farväl, om vi inte ses igen.
-Säg till om du behöver vår hjälp. -Vi gör vad som helst.
Vi är i närheten.
Det är väl rätt sak att göra?
Självklart.
Kommer nån ge mig en avskedskyss?
Napalm är en blandning av fotogen och dieselolja.
Mamman. Hon köper saker som smugglas in i hamnen.
Hon köpte den för att "döda råttor".
-Med gift? -Nej, eld.
-Sen tog Gastón den. -Just det.
Han ville stå på en båt och bränna en annan medan vi dansade på kajen.
-Det funkade inte. -Så klart.
-Var försiktiga med den där. -Den luktar gott.
-Är det skönt? -Ja.
-Hur skönt? -Tänk dig en elefantsnabel...
...som sprutar kokande vatten i tjugo sekunder.
-Som en dinosauriehannes utlösning. -Skönt.
Som förr i tiden. Folk brände träd för att äta och odla jorden.
Bränna för att odla.
Det är hennes bil. Vi gick till en väninna som bor här.
-Är bilen er? -Ja.
-Hur länge har ni haft den? -Åratal.
-Aldrig haft problem med den? -Den var gammal, men funkade.
-Misstänker ni nåt? Vad kan ha hänt? -Slödder från kåkstäderna.
-Vad menar du? -Anarkister.
-Är ni från Valparaíso? -Nej.
-Hur länge har ni bott här? -I flera år.
-Så ni bor här? -Ja, men vi föddes inte här.
Och hur länge har du varit brandman?
Det är inte så relevant just nu.
Hej.
-Hur mår du? -Bra, och du?
-Och hur länge har ni känt varandra? -Sen nyligen.
Aníbal släckte branden.
Fast med brandslang.
Som en superhjälte.
-Ibland. Jag jobbar här på kvällarna. -Bra, för vi kan inte betala.
-Vi är luspanka. -Inte ett korvöre.
Efter att vi sågs kom jag hem med den där lukten.
Min röklukt skiljer sig från din.
Det ackumuleras under dagen. Jag luktar olja.
Lukta. Nej, bara du!
De tittar. Folk tittar på oss.
Nåt mer att dricka?
Vem är vackrast av oss?
Ni är alla vackra.
Vem är allra vackrast?
Laura, få se. Låt dem komma förbi.
Laura, när de kommer måste du låta dem komma förbi.
Vi är dansarna, inte de.
Det gick dåligt, okej.
Stanna!
Bra. Vi visste inte längre vad vi skulle göra, va?
Vi ville bara...
Ta på dig... tog du med nåt för överkroppen?
-Kan du låna ut ett plagg? -Jag vet inte...
Ta på nåt, du kommer springande och man ser allt.
-Kommer du att göra det eller inte? -Va?
-Kommer du att göra det? -Ja.
Hur ska vi avsluta? Ställ er som vi slutade.
I positionen före allt det här. - Avsluta här om du ska göra det.
-Var slutade jag? -Var som helst.
-Här? -Vet inte, ingen aning.
Kom koreografen hit i dag? Jag vet nog inte.
Vi lyssnar. Föreslå nåt.
Gå. På allvar, gå härifrån ett tag. - Man kan inte jobba så här.
Gastón, tänker du säga nåt, eller?
Eller ska jag prata? Vi måste ju lösa den här skiten.
Jag förstår att ni hatar mig nu.
Men jag förstår också när Ema inte sover på fyra nätter-
-och gråter och säger "jag orkar inte, det är som om jag dödar honom".
"Hur menar du", frågar jag. "Jo", säger hon.
"Jag känner att Polo är min son. Jag älskar honom, men är inte hans mor."
Sa du så? Ja, det sa du.
Och jag föll för det.
Jag föll fullständigt.
Jag tittar på er, och ni är min familj.
En dysfunktionell familj, men ändå.
Och jag undrar var Polo är. Var?
Han borde vara här, ta jackorna-
-och göra sig en liten bädd och lägga sig där i hörnet.
Minns ni hur han skrattade och hade kul med er?
Min son är ju colombian, och han dansar bra.
Colombianer är grymma på att dansa.
Jag vill att ni förstår det här.
-Du slänger ut henne. -Nej.
Jo, det gör du. Men det kvittar, för nu räcker det.
Förlåt, med vilken rätt säger du så?
Då slutar jag. Fortsätt med er jävla folkdans.
-Stick om det inte passar. -Det gör jag.
Ta dina saker, då.
Ema slutar inte för att hon vill det.
Inte innan, men nu gör jag det.
Gå och dansa reggaeton på gatan.
Är du här på semester, eller?
Du är som en typisk turist som tar några bilder och tror sig veta allt.
Gå ut på gatan. När gjorde du det sist?
Du har en bild av hur det såg ut för hundra år sen.
Du spelar fin musik så att hamnen ska likna Paris. Så var det inte.
Det måste bort. Vi måste dansa nåt som skrämmer turister som du.
-Håret är på plats. -Ja.
-Vackert. -Du är jättefin, jag svär.
Jag lovar, det syns inte.
Inte alls. Jag skulle inte känna igen dig.
Du kan dra i det också.
-Gör det ont? -Nej då.
-Jo, när peruken är en del av henne. -Det kommer inte hända.
Jo då. -Titta på den.
-Det ser bra ut. -Den är hemsk, som en docka!
-Det liknar dockhår! -Du överreagerar.
Jag överreagerar inte!
-Det är inte mitt fel. -Jag ser ut som en hund!
Det var inte mitt fel.
Det var inte jag som brände mitt ansikte!
Det var den där jävla ungen!
Varför lämnade du tillbaka honom?
Vi lämnade inte tillbaka honom för att han brände ditt hår.
Varför gjorde ni det, då?
Du trodde väl inte att vi lämnade tillbaka honom på grund av dig?
Han försökte döda mig.
Han är ett barn. Han lekte med tändstickor.
-Varför inte dig? -Han försökte många saker.
-Försökte han döda dig? -Det tror jag inte.
-Jag bara erbjuder det. -Vad?
-Nej. -Hur då?
Jag gör det sen jag var liten.
Vi går till toan, jag drar ner byxorna och tar tag.
Men utan att suga av.
-Men är det din idé? -Ja.
Ibland är de lite spända, lite våldsamma.
-Du kan inte göra så! -Och sen?
Jag tar hans hand, går till toan, stänger dörren.
Jag tittar på honom och säger att han inte ska berätta-
-för det är första gången för mig. Jag spelar korkad. Och börjar.
"Men stoppa inte in den, för jag har mens."
Det funkar, på riktigt.
Kuken är en sak.
Men det är antropologiskt intressantare att se deras miner.
De förändras. Mycket.
De ser ut som idioter. Småbarn.
De visar sitt verkliga jag.
Och sen blir de förälskade.
De ringer och skriver till mig. Jag svarar inte.
Sen börjar de rasa samman.
De lider, gråter. Blir till intet.
Sexet kvittar, jag vill åt känslorna och den förvridna makten i det.
Hur vet vi att du inte suger av?
Det måste man vara kär för.
-Vad är kärlek? -Jag är kärlek.
-Ema har blivit upphetsad. -Det var jag redan.
-Har du tänkt på mig? -Hela tiden.
Och på dig. Och på dig.
Jag har två systrar. Min pappa dog.
Hur dog han? Förlåt.
Nej, jag vill berätta det.
Han var pokerberoende. Han förlorade allt-
-sprang i väg, kastade sig i havet och dog. Trots att han tog tabletter.
Och ingen gjorde hjärt-lungräddning.
Vet du hur man gör det?
Med inblåsningar? Självklart.
-Kände du det? -Ja.
-Gillade du det? -Du räddade livet på mig.
Jag är gift, Ema.
Jag med.
Och jag har precis anlitat en advokat för att skilja mig.
Det var längesen jag gjorde det här.
Fan också.
Jag funderar alltid på om saker och ting är bra eller dåliga-
-och självklart väljer jag alltid att göra det som är bra.
Då har vi ett problem, jag är dålig.
Jaså?
-Ja. -Jag har haft många kvinnor.
-Hur många? -Många.
Och?
Jag har hört allt, som "jag är dålig".
Många kvinnor säger att de är perversa, dåliga, hemska. Varför?
-Har jag sagt det? -Ja.
Jag kommer skrämma dig.
När du får veta vad jag håller på med och varför kommer du att få slag.
Varför vänta? Skräm mig nu.
Jag sover med mamma. I samma säng.
-Är det inte dumt? -Jag skulle också göra det.
-Och varför gör du inte det? -För jag har ingen mamma.
-Och så måste jag sova med min fru. -Synd, för hon får sova ensam i natt.
-Ska vi sova tillsammans? -Här.
-Har du nån smitta? -Nej.
Inte jag heller. Men jag har inte med mig kondomer.
Hur gillar du det?
-Tycker du om henne? -Ja.
Det dåliga är att hon alltid vill prata om dig.
Jag trodde du skulle träffa en man.
Jag med. Men jag gillade henne.
-Tack. -Hon ville det. Hon bad mig om lov.
Vad bra. Du låter din vän hålla mig sällskap.
Ta henne bara. Hon är vacker, titta.
Men jag kan också vara med nån.
Eller så har jag redan varit det.
Eller så är jag med nån just nu.
Du har redan varit med nån.
Jag har träffat nån.
-Och du tänker berätta allt för mig? -Allt.
Och om du verkligen gillar honom?
Det kommer jag säkert att göra.
-Hur är han? -Jag har inte sett honom naken än.
-Men hans fingrar är som bananer. -Du och jag är gifta.
Vi har barn.
Det här är en separation med barn.
Minns du när du gick in med porr- tidningar och kom ut med sperman?
Jag gillade väntsalen. Jag såg på männen och kvinnorna.
Och du kom ut med röda läppar.
Efter att du fått utlösning i burken svettades du.
Du såg misslyckad ut. Jag njöt.
"Lämna mig inte, mamma."
"Lämna mig inte ensam, mamma."
"Ta min hand, snälla mamma."
"Mamma Ema, jag älskar er."
Jag ska se till att du aldrig glömmer det.
Det han sa till dig.
Du måste komma hem igen.
Till vadå?
Du kan inte lämna mig ensam.
Du lämnar mig och dansar till den där skitmusiken, för att göra mig arg.
Du lämnar mig utanför.
Efter nåt så hemskt och förskräckligt som det vi gjorde.
Vi måste stötta varandra, i minst två år.
Den här handen blir jättefin.
Men den andra blev så där, så jag tar bara 200.
-Tack. Och fötterna? -Huset bjuder.
-Vad generöst! Tack. -Du har tjuvhänder.
-Varför säger du så? -Långa fingrar.
Gillar du att jobba här?
Jag måste försörja mig.
Hur mycket tar du för skilsmässan?
Hundra klippningar och trehundra manikyrer.
Taget.
Säg att vi har specialerbjudanden.
-Vad är det? -En gruppgrej.
Ljuvligt, men väldigt snuskigt.
-Jag kommer inte lämna min familj. -Det är okej.
-Vill du att jag lämnar dem? -Absolut inte.
-Be mig. -Om vadå?
-Om att lämna min familj. -Nej.
Jag är inte sån.
Hur är du?
Jag tänkte att jag skulle starta en civilisation med min fru.
-Gick det inte? -Hon är ett berg som inte rör sig.
Stackarn blev kär i mig. Hon säger att jag är mjuk.
-Är det bra? -Tror inte det.
Hon sover naken, jag med. Men hon sover på mig och jag kvävs.
Jag tänkte att med hennes styrka och mitt mod-
-kan vi starta ett folk, en kultur.
Skäms du inte att säga så?
Det är sant. Det kvittar om jag knäcks eller försvinner.
Därför är jag inte rädd för dig.
Varför skulle du vara rädd för mig? Jag gillar ju dig.
Jag ska ta hand om dig. Jag klär av mig och sover under dig.
Alla tror att vi är horor för att vi dansar det här.
Ja, de gillar det.
Jag tror att jag måste gå ut mer.
De tror att vi gör det för dem, men vi gör det för oss.
Ska du komma på alla repetitioner?
Jag läser.
-Vad många i publiken. -Ja, de har nog dålig smak.
De gillar inte den här musiken.
De äcklas säkert av den.
Du borde lära dig. De som dansar bra är bra i sängen.
Dansar jag bra?
-Ska ni ligga? -Vet inte. Han är ju din man.
Mig kvittar det. Men det är inte så skönt med honom.
Jag är lycklig, Ema. Lycklig, men lite orolig.
-Va? -Orolig.
Varför dansar ni den här skiten?
-Ska jag förklara det? -Nej, vad pinsamt.
-Vilken musik? -Den här skiten.
Vad är det?
Vadå? Vart vill du komma?
-Vart vi vill komma? -Vad är det?
Det är fängelsemusik. För att lyssna på i finkan.
Hela jäkla dagen. Hela.
Så man slipper tänka och glömmer fängelset.
För att skapa ett mentalt fängelse och glömma gallren framför en.
Rytmen gör dig korkad. Det är en illusion av frihet.
Så att folk inte tänker. Sex och droger - ja.
Heroin och orgier - ja. Men dagen efter måste man jobba.
Och nån har övertygat er om att ni blir fria om ni vickar på höfterna.
Så är det inte. Ni märker inte att ni har förlorat.
Det är som att flytta till Ibiza eller Los Angeles-
-och ta selfies hela tiden och göra samma sak.
Det är en våldskultur där kvinnor bara är sexobjekt-
-och mannen är ett macho som stoppar in knytnäven i kvinnornas rövar!
Det är vad de vill!
"Gör inte uppror, tänk inte, ge mig..."
Jag kan inte fatta att ni dansar reggaeton. Snälla!
Allt vi har studerat och övat in med dig, din jävel!
Allt vi har gjort och kämpat för!
Och vi skrattade åt dem, du skrattade också åt dem!
Det är samma sak, du gapskrattade åt det.
Du gapskrattade! Åt helvete med reggaeton och hela den kulturen!
Jag ger fan i allt! Allt!
Gillade Polo reggaeton?
Vem är Polo?
Du såg oss dansa och sa att det var fint.
Vad är "fint"? Jag vet inte längre det.
Men du vet, väl? Du som är smart?
Men jag gillar inte det jag känner när jag ser nåt fint.
Nu tycker jag mer om att dansa.
För det är som att knulla skönt. Man är röd i ansiktet och rör på sig.
Och plötsligt är man mitt bland folk.
Alla lika kåta som jag. De rör sig som om de knullar, fast med musik.
Det är skönt, din jävel. Det är livet, och jag dansar det.
Du finns därför att nån blev kåt och fick en orgasm.
-I dag kan vi dansa den orgasmen. -Bra.
-Vad tycks? -Bra.
-Jättebra. -Var det?
-Är det en dans? -Ja.
Ni sa upp er i oktober, mitt i terminen.
Jag var med om en familjetragedi, men nu mår jag bra.
Jag kan göra vad som helst, kontorsarbete eller annat.
Vi hade en lärare som lärde ut folkdans, kan du det med?
-Ja, det kan jag. -Men folkdans är så omodernt.
Barnen måste ha på sig yllemössor och dansa den där tarapacá...?
-Tarapaqueño. -Just det.
Jag gillar det inte, det är omodernt.
Jag gillar inte heller det.
-Vad gillar du att lära ut? -Frihet.
Jag lär barnen att röra sig fritt.
Det är bra. De lär sig att uttrycka sig med kroppen.
Med armarna, och med ryggraden.
För de sitter alltid med mobilerna.
De uttrycker alltid nåt med kroppen, när de bråkar eller dansar.
Det låter utmärkt, och så lär de sig att utmana det auktoritära.
Alltså att utmana överheten.
Det är inte mitt syfte.
Slappna av. Jag är ingen diktator, inte alls.
Jag gillar inte disciplin och sånt där, jag hatar det.
-Men säg inget, för här är jag... -Rektor.
Ja, rektor. Så jag måste ha hårda nypor.
-Ibland är folk inte som de verkar. -Exakt. Jag är bipolär.
Jag gillar verkligen ditt synsätt.
Det här är ett annat slags möte, men jag säger vad jag tycker.
-Jag gillar det, tränar ni varje dag? -Ja.
-Har du hård mage? -Ja, nu har jag det. Riktigt hård.
Dans är ett sätt att göra uppror mot mamma som är knäpp och konservativ.
Hon har alltid sagt att jag är ful. "Du är ful, min dotter, ful, ful."
-Tycker du att jag är ful? -Nej.
Hon tvingade mig att gå på balett. Sen slutade jag.
Sen började jag med dans igen för jag blev jätteförälskad i en koreograf.
Men det var värt det. För barnen.
Ja. Jag förstår dig, jag var länge ihop med en musiker.
Han är känd, men jag säger inte vem.
Men artister är så intensiva.
Hur klarar du av det?
För de är ju tokiga.
Man berömmer dem och säger att de är det bästa som hänt en.
Då gjorde jag fel, jag hade inte din...visdom.
-Jag vet ingenting. -Jo, det gör du.
Du vet mer än alla de här idioterna.
Jag måste testa dig, trots att du är en utmärkt lärare.
Jag ritar inte så bra, förlåt.
-Och vad är det här? -Ett hus.
-Och det här? -Blommor.
-Och vem vattnar blommorna? -De har vatten.
-Skulle jag ha ritat människor? -Nej.
Du sa "hus", så jag ritade ett hus.
Ja, men ibland finns det ju människor i ett hus.
De är inte hemma.
-Och var är de? -Ute.
-Ingår det här i testet? -Vadå?
Att jag måste förklara vad jag ritar.
-Vill du inte att det ska vara med? -Jag vill inte lägga mig i. Förlåt.
-Lägger du dig i? -Jag vet inte. Nej. Förlåt.
Varför finns det ingen mat där?
Jag vet inte.
-Vill du inte svara? -Jo, det vill jag.
Tro inte att det är ett sorgset hem.
-Varför inte? -Du kan tro att jag är depressiv.
Det finns en lista på allt som bör finnas med.
Jag jämför listan med din teckning och får fram ett resultat.
-Hur gick det för mig? -Jag måste titta på listan.
Finns det test som mäter ärlighet?
Ja. Men jag känner inte till såna.
-Det är löjligt. -Det är vad jag gör.
-Förlåt. -Nej, det är ingen fara.
Jag gillar det, faktiskt.
-Hur gick det? -Bra. Jag fick anställning.
Du är nära.
-Släpp mig! -Ema!
-För fan, Ema! -Släpp mig!
Ema, Ema! Släpp mig!
Gör du slut?
Nej, jag gör inte slut. Vi har inget förhållande.
Va? Jo, vi har ett förhållande.
-Du kommer sakna mig. -Jag vill inte.
-Jo. -Nej, för jag är väldigt svartsjuk.
Om du vill att jag ska hälsa på dig, så ring bara.
-På riktigt? -Ja.
Och vad gör du då?
Jag kommer och säger hej, pratar med dig och ger dig mat.
-På riktigt? -Ja.
Och om jag bara vill ha en kyss, skulle du komma?
Självklart.
-Hur skulle den kyssen vara? -Så här.
-Ema! -Vadå?
-Gift dig med mig. -I vit klänning?
-I vit klänning! -Då måste vi vara förälskade.
Det är sant, och jag är inte förälskad i dig.
Jag är inte förälskad i dig heller.
-Va? Är du inte kär i mig? -Inte än.
-Säg sanningen, var inte så här. -Vadå?
-Säg mig sanningen. -Jag vet inte om jag är kär i dig.
-Jag vet inte vad jag ska göra... -Gå till din familj, jag försvinner.
-Det är väl vad du vill? -Vet inte. Jag kan inte göra det här.
Det är inte så hemskt.
Vi skulle vara lyckliga tillsammans du och jag.
-Hej. -Hej, Ema. Välkommen.
God morgon.
Hej, barn!
-Hur mår ni? -Bra!
Jag heter Ema och är er nya lärare i ämnet "kroppen som uttryckssätt".
Sätt er ner i en ring i mitten av klassrummet.
Polo... Älskling, kom!
-Mår du bra? -Ja.
Hoppas att du kan förlåta mig en dag. När du är stor. Jag var dum.
-Jag uppförde mig också illa. -Nej, det gjorde du inte.
Du uppförde dig bra.
Jag ville vara din mamma.
Jag fick inte, så jag försökte bli din lärare.
Du kommer att få ett syskon.
På riktigt?
Ja.
Jag sa till din mamma att vi hämtade dig i skolan.
Det är bra.
Hon är min mamma.
-Hur mår du? -Bra.
-Gillar du det? -Ja, du är jättefin.
Vem klippte dig?
Hon. Hon är min mamma och han är min pappa.
-Hälsa på varandra. -Ja, förlåt.
-Angenämt. -Gastón.
-Hej. -Trevligt att träffas.
Hej.
Hon kommer att få barn, det kommer bli mitt syskon.
Jaså. Vad bra.
I vilken månad är du?
Vecka 16.
Varför med honom? Han är ju ett barn!
Ha det. Ha ditt barn.
Polo mår bra nu. Lämna oss i fred, snälla.
Barnet kan bli både ditt och mitt.
Det blir säkert en vacker flicka som du.
Jag kan inte.
Jag skulle vilja se dig... Röra vid dig.
Du är så perfekt, jag vill se dig bli tjock och få bristningar.
Se hur dina bröst växer...
Och känna...
Jag har alltid velat be en gravid kvinna-
-att...hon klär av sig och lägger sig på mig-
-för att få känna hjärtslagen.
Som om det vore mina hjärtslag.
Det kan jag med dig.
Men med dig är det nåt annat, vi har ju älskat med varandra.
Men...det kommer inte att hända.
Jag ville bara kunna säga till Polo-
-att allt var ett misstag, ett jättestort misstag.
Att jag inte ville överge honom.
Men jag visste inte var han bodde.
Så jag mutade en psykolog på socialen och hon berättade var ni bodde.
Jag ville ha honom nära igen. Då kom jag på att få barn med Aníbal.
Barnet skulle bli Polos syskon, och Polo skulle växa upp med det.
Då skulle jag alltid vara nära Polo.
Sen lärde jag känna Raquel, och hon var ledsen.
Jag vet hur det känns...när ens son säger att man inte är hans mamma.
Sen börjar äktenskapet knaka.
Det börjar gå illa.
Då tänkte jag att det vore bra för Raquel om jag fick barn med Aníbal.
Jag skulle vara nära Polo och förklara att Raquel är hans mamma.
Så där ja! Så där.
Sweetheart! Lugn, lugn.
Oj, vad trött du är... Kom här...
Såja, såja.
Översättning: Martin Garat www.btistudios.com