Slušaj pažljivo.
Mi, koji smo Poslednji ljudi, iskreno želimo da komuniciramo s' vama.
Sad razgovaram sa tobom
iz perioda oko dve milijarde zemaljskih godina u vašoj budućnosti.
Astronomi su napravili zapanjujuće otkriće,
koje čovečanstvu brzo daje kraj.
Mi vam možemo pomoći -
i potrebna nam je vaša pomoć.
Kad vaši pisci romana pišu o budućnosti,
oni zamišljaju napredak prema nekoj utopiji
gde bića koja vole sebe žive u nemišljenom blaženstvu.
Takav raj nije postojao
kroz eone koji leže između vaših godina i naših godina.
Umesto toga, posmatrali smo ogromna kolebanja radosti i gorja,
rezultate promena ne samo u čovekovom okruženju,
već i u svojoj tečnoj prirodi.
Ljudsko postojanje je bilo više poput gorske bujice
nego velike spore reke, a retko razbijeni brzaci.
Doba mirovanja, često stagnacije,
ispunjen monotonim problemima i pokušajima bezbroj skoro identičnih života,
koje su bile naglašene retkim rafalima.
Postojanje je uvek bilo nesigurno.
U bilo kojoj fazi postojanja, čovečanstvo je moglo bilo istrebljeno
neznatnom izmenom do svog hemijskog okruženja,
ili više nego običnog malignog mikroba,
radikalnom promenom klime,
mnogostrukim efektima vlastite gluposti,
ili nekim nebeskim događajem.
I to je čovečanstvo otkrilo zapreminom nesvetlećeg gasa.
Proračun je pokazao da bi ovaj objekat i sunce
prilazili su jedan drugom u tangenti i sudarili bi se.
Kao rezultat toga, sunce bi jače zasjalo i brzo bi počelo da se širi.
Život bi bio potpuno nemoguć na bilo kojoj od planeta
osim, možda, na Neptunu.
Neki od naših prethodnika,
koji su shvatili da oni sami nikada ne bi mogli da žive na neprimetno udaljenoj planeti,
zagovarali su orgastično slavlje zadovoljstva do kraja.
Ali, na kraju, naše ranije vrste izvrsno su se snašle
u gotovo jednoglasnoj odluci da svoje preostale vekove posvete
produkciji nove ljudske vrste u novi svet.
Još 10 vrsta su nasledile jedna drugu na ravnicama Neptuna.
Mi, 18-ti, smo Poslednji ljudi.
Ako bi mogao da uđeš u ovaj svet Poslednjih ljudi,
našao bi neke poznate stvari,
i mnogo toga što bi izgledalo čudno, iskrivljeno i izopačeno.
Naišli biste na stvorenja bliska ljudskoj vrsti,
ali su ona ipak u vašem pogledu groteskna.
Kod nekih od ovih fantastičnih bića našli bi krzno ili baršun od krzna,
koja otkrivaju osnovne mišiće.
Drugi prikazuju smeđu, žutu ili rumenkastu kožu,
a ostali su prozirno pepeljastozeleni.
Možete ih nazvati da su nalik na faunu, poput majmuna,
medveda ili čak slonovski.
Ipak, neke karakteristike zajedničke su svima nama.
Astronomsko oko koje gleda prema gore na kruni lobanje bi vas šokiralo.
Ovaj organ, kad se u potpunosti pogleda iz koštanog kućišta,
otkriva nebo u tolikom broju detalja, poput vaših astronomskih teleskopa.
Raštrkani po zelenim ravnicama naše kolonizovane planete,
primetili biste mnoge zgrade.
Izgledale bi vam poput zgrada geometrijske planine.
U mnogim slučajevima, mnoštvo objekata prozirno je ili transparentno.
Tako da noću, sa unutrašnjim osvetljenjem, pojavljuju se kao građevina svetlosti.
Izvire iz baze 30 ili više km udaljene,
kule koje traže zvezdu dostižu visinu gde je čak i atmosfera narušena.
Neke od njih su skoro stare koliko i naša vrsta.
Neke još nisu završene.
Svaka uspešna kultura izrazila bi se
u jednom ili više ovih vrhovnih spomenika.
U svojim vrhunskim radovima domaćini su poput astronoma:
suštinske oči kroz koje naša zajednica zaviri preko bezgraničnog okeana svemira.
Svako od nas ide tamo, u jednom ili drugom trenutku.
Zajedno nastupamo poput simboličkog akta
kojima menjamo debatirane obrede vaših davnih religija.
Naša deca su veoma različita bića od dece Prvog čoveka.
Njihov broj u našem svetu je mali u odnosu na naše ogromno stanovništvo.
Ipak, videvši to, svako od nas potencijalno je besmrtan,
pa se možda pitate kako mi dozvoljavamo sebi da uopšte imamo decu?
Naša politika je da proizvodimo nove pojedince višeg reda od nas samih.
Kao rezultat, potrebno nam je kontinuirano snabdevanje decom.
Plod se nosi 20 godina.
Period dojenja traje oko veka
kad se temelji tela i uma polako polažu.
Kada naša deca dostignu fizičku adolescenciju, skoro 1.000 godina nakon rođenja,
napuštaju sigurne puteve detinjstva da provedu još 1.000 godina
na jednom od polarnih kontinenata poznatom kao Zemlja mladih.
Tamo žive naši mladi svoje polu-primitivne, polu-sofisticirane živote
što odgovara njihovoj prirodi.
Vole
i mrze.
Mi živimo kroz sve grešne misli i akcije
koje je čovečanstvo ikada napravilo.
I, napokon, izlazimo spremni za svet zrelosti.
Izdvojili su dizajneri naše vrste da proizvedu novi poredak mentaliteta
u sistemu različitih mozgova održan u telepatskom jedinstvu.
Ogromna razlika između nas samih i svih drugih ljudskih vrsta
leži u "grupnom umu".
Kad se ti pojedinci pridruže istovremenom mentalnom jedinstvu,
celokupna prošlost vrste pojavljuje se kao lična memorija.
U stanju su da uđu u prošlost.
Daleko od onih koji će ostati zadovoljni na površini planete su navigatori
koji utelovljuju čovečanstvo nalik na ponosno savladavanje međuzvezdanog prostora.
Navigatori su mentalno oblikovani, jedinstvena klasa među nama
jer troše toliko svog vremena
u praznim regionima izvan raspona telepatske komunikacije.
Oni su tvrdoglav, jednostavan, i skroman narod.
Nedavno se vratio istraživački brod sa putovanja u spoljne puteve kroz svemir.
Polovina posade je umrla.
Preživeli su kontaminirani, osiromašeni
i mentalno neuravnotežen.
Tokom putovanja, primećene su neočekivane promene
na susednoj zvezdi.
Počela je menjati svetlost iz bele u ljubičastu i da povećati osvetljenost.
Kad se brod vratio, posada je otvorila vrata
i ona je postepeno blebetajući došla u naručje gomile.
Ove jadne ljudske olupine pokazale su fobiju zvezda
i sve ono što nije ljudsko.
Ne usuđuju se noću izaći.
Ne mogu naći društvo.
Oni se radije stisnu u tišini individualnog života,
nego da se brane od stvarnosti.
Slušaj pažljivo.
Navigatori su došli do zapanjujućeg otkrića.
To je nešto bez presedana:
normalna zvezda koja pati od fantastičnog ubrzanja svog vitalnog procesa.
Nadali smo se da će to pokazati da je naše sunce predaleko da bi ozbiljno uticalo,
ali ova nada je morala biti odbačena.
U roku od 30.000 godina,
život će biti nemoguć unutar velikog radijusa sunca -
tako veliki radijus
da je sasvim nemoguće pokrenuti našu planetu dovoljno brzo da pobegne.
Otkriće ove propasti uključulo je kod nas nepoznate emocije.
Spolja su se svi ponašali sa savršenim spokojom,
ali iznutra, svaki um je bio u nemiru
dok smo se suočili sa iznenadnim razaranjem našeg sveta.
Nije nam preostalo ništa drugo
nego da se skupimo što je više moguće u naš preostali život
i upoznaju naš kraj na najplemenitiji način.
I opet nas je obuzelo
retko iskustvo jedinstvenog uma među vrstama.
Čitavu godinu, svaki pojedinac ušao je u trans
u kojem smo se rešili mnogih drevnih misterija.
I kao posledica toga,
suočili smo se sa dva zadatka o kojima se još nije razmišljalo.
Prvo smo krenuli u tuđ zadatak
širenja semenki novog čovečanstva među zvezdama.
Smislili smo minut elektromagnetni talasni sistemi
koji je pojedinačno sposoban da jedri prema napred najperspektivnijim regionima galaksije.
Ove jedinice su tako lukavo povezane da se kombinuju da bi formirale spore života.
Mi ćemo projektovati ove čestice u ogromnim količinama.
Ali šansa da bilo koja od njih preživi dok pronađe pogodno okruženje je mala.
Jasno nam je da naše delo neće biti dovršeno
do raspada naše zajednice koji je započeo.
Drugi zadatak koji nas zaokuplja odnosi se na prošlost.
Treba nam tvoja pomoć.
Dugo nam je trebalo da uspemo da uđemo i da učestvujemo u iskustvima prošlih umova
kao pasivni gledaoci.
Ali, nedavno smo otkrili moć uticaja na prošlost.
Ovo može izgledati kao nemoguće. Prošli događaj je ono što jeste.
Ali, u određenim slučajevima, neke karakteristike prošlog događaja
mogu zavisiti od događaja u dalekoj budućnosti.
U određenim retkim slučajevima,
mentalni događaji daleko razdvojeni vremenom mogu odrediti jedno drugo direktno.
Prošlost nam može pomoći da naučimo još jednom
to vrhunsko dostignuće ljudskog duha:
odanost silama života kojima se borimo protiv smrti.
Ali šta to tražimo da doprinesemo prošlosti?
Želimo da pomognemo prošlosti najbolje što možemo.
Mi želimo da usmerimo pažnju prošlih ljudi do istine,
koja bi se inače zanemarila.
Oni od nas koji još uvek brinu za život uma
su u iskušenju da žrtvuju to čovečanstvo koje nije odabralo pristojno samoubistvo
pre nego što je počela degeneracija.
Ali to ne bi moglo biti moguće.
Misija koju smo preuzeli mora da bude završena.
Ovo je poslednja kancelarija čovečanstva.
Sad razgovaram sa tobom
iz perioda oko dve hiljade miliona zemaljskih godina u vašoj budućnosti.
Postalo vam je veoma teško,
a još je teže razgovarati sa tobom.
Prošlo je nekoliko vekova
otkako je sunce počelo da pokazuje prve simptome dezintegracije:
naime, lagana promena boje prema plavoj,
nakon čega sledi definitivno povećanje svetlosti i toplote.
Poplava sunčeve radijacije je pogubno delovala na ljudski organizam.
Mi smo olupine naših bivših.
Normalna snaga telepatske komunikacije je sada toliko nepouzdana
da smo primorani da se vratimo nazad na arhaičnu praksu vokalne simbolike.
Daleko od sunčeve razorne vrućine,
mi forsiramo našu planetu napolju na njenoj staroj orbiti koja je u stalno rastućoj spirali.
Ali to nismo uspeli da sprečimo, pa klima postaje sve smrtonosnija,
čak i na polovima na koje smo migrirali.
Interventne regije svi su napuštenije.
Celokupna atmosfera se razbuktala otapanjem glečera.
Sada i opet se ponovo srećemo, sa nekoliko njih koji preovlađuju,
da slušamo sebe uz prisustvo jednog drugog.
Možemo samo sedeti u tišini,
tražeći utehu i snagu.
Ponekad, izgovorena reč treperi između nas,
bacajući kratko svetlo, ali malo topline.
Ali, slušajte pažljivo.
Ovo nije naša poslednja reč.
Mi, Poslednji ljudi, još uvek imamo nešto što je u nama ostalo od vremena koje je prošlo.
Zvezde imaju svoje početke i svoje krajeve.
Za nekoliko trenutaka, negde između,
nekoliko, vrlo malo nas, može podržati misao.
Univerzalni Kraj dolazi u dogledno vreme.
Posle kraja, neprepoznati događaji će se nastaviti
u vremenu mnogo dužem od onog koje će proći od početka.
Celokupno vreme čovečanstva, njegovu evoluciju i mnoge uzastopne vrste,
je samo treptaj tokom života kosmosa.
Gledajući u nebo i ljubičastu svetlost sjaja koji nas želi uništiti,
ispunjeni smo strahopoštovanjem i sažaljenjem:
strahopoštovanje prema nezamislivom potencijalu ovog vedrog domaćina
i sažaljenje da njegov samo-sprečavajući napor zameni univerzalni duh.
Nalazimo se ispunjeni, uprkos svemu,
pobedivši ljubav naše sudbine.
Sjajne su zvezde,
a čovečanstvo im ne znači ništa.
Ali čovečanstvo je poštenog duha.
Koga je zvezda zamislila,
zvezda ga je i ubila.
Obrada: suadnovic