U ovom filmu, videćete životinje koje će naizgled biti povređene ili ubijene.
Ove scene su urađene sa izuzetnom pažnjom.
Sve životinje su trenirane uz brigu za njihovu bezbednost i blagostanje.
Ni jedna životinja nije povređena niti je patila na bilo koji način.
Dođi Buck.
Buck je živeo u velikoj kući u sunčanoj Santa Clara Dolini.
Zvali su ga mesto Sudije Millersa.
Kući se prilazilo šljunkovitim stazama okruženim prostranim travnjacima
ispod isprepletanih grana visokih topola.
Na ovom velikom posedu Buck je vladao. Ovde je on rođen,
ovde je proveo 4 godine svog života.
Dobar dan Veliki Bobe.
Ed.
Buck nije čitao novine, inače bi znao da se sprema zlo.
Ne samo za njega već za svakog psa naviknutog na vodu
jakih mišića i tople duge dlake
od Puget Sounda do San Diegoa.
Zato što su ljudi, lutajući u Arktičkoj tami, pronašli žuti metal
Jer su parobrodske i transportne kompanije
nagrnule da ga nađu.
Hiljade ljudi
žurilo je prema Northlandu.
Ovi ljudi su hteli pse
i to su želeli one snažne pse,
sa jakim mišićima za težak rad,
i dobrim krznom da ih zaštiti
od smrzavanja.
Buck je prihvatio uže
sa mirnim dostojanstvom.
Naučio je da veruje ljudima koje je poznavao
i da ima poverenje zbog mudrosti
koja prevazilazi njegovu.
Ali kada je kraj užeta došao u ruke stranca...
Dva dana i dve noći nije ni jeo ni pio.
Tokom ta dva dana i noći patnje
sakupio je dovoljno gneva
koji je slutio na zlo za svakog ko prvi dođe u sukob sa njim.
Oslobodi ga.
Budi dobar i sve će biti u redu.
Ako ne budeš slušao izbiću ti utrobu.
Bucka su tukli ali ga nisu slomili.
Video je da
nema šanse protiv čoveka sa batinom.
Batina je bila otkrovenje.
To je bilo njegovo upoznavanje sa vladavinom primitivnog zakona.
Ovo je taj koji ti treba
velika snažna zver po imenu Buck.
Dovoljno je velik svakako.
Zašto neće da jede?
Ljuti se.
Ima narav velikog psa, samo sam mu pokazao njegovo mesto.
Ovo je moj najbolji pas, Perraulte.
Vući će sam tvoje poštanske sanke sve do Dawsona, pazi šta ti kažem.
300!
300?
To je moja cena. Vredi mnogo više.
To je mnogo novca.
On je mnogo od psa.
Daću ti 300 za njega i tog nestaška tamo.
Curlyja?
Dogovoreno.
Sledećeg jutra Buck i Curly
bili su ukrcani na Narwhal.
Brod je plovio severno od Seattlea brzo prolazeći Kanadsku granicu.
Put se nastavio ubrzano kroz Queen Charlotte Moreuz, prolazeći Juno
kroz Lynne kanal i konačno gore prema Dyea plaži.
Dok konačno jednog jutra, propeler nije utihnuo.
Bak je znao da je promeni došao kraj.
Ovo je Buck
i Curly.
Odvedi ih do kampa.
Pogledaću ih tamo.
Prekinite odmah!
Evo Billee...
evo Buck.
Spitz.
Evo i tebi Dave.
I Curly.
To je bilo pošteno Buck je zaključio.
Ovo je bio drugačiji čovek,
čovek isuviše mudar
za pse da bi ga mogli prevariti.
Kao kurir za Kanadsku vladu raznoseći depeše...
Perrault je žudeo da obezbedi najbolje pse...
i posebno se radovao jer je posedovao Bucka.
Izvolite, gospodine. - Hvala puno.
Zdravo Johne. Kako si jutros?
Dobro Perrault, a ti?
U redu sam.
Lep dan za poštu do Dawsona ovaj put.
Kakvo je vreme ovih dana?
Nije tako loše.
Oteraj ih odatle!
Odlazi!
Znači to je tako bilo,
nije bilo poštene igre.
Jednom kada padneš to je bio tvoj kraj.
Pa...
Bak će nastojati da nikada ne padne dole.
Spitz je pogledao na nepokretnog Curlyja
i u tom trenutku Buck ga je mrzeo gorkom besmrtnom mržnjom.
Izlazi Buck!
Izlazi!
Napolje.
Francois.
Ovo je Sol-leks.
U čemu je problem?
Pa star je i polu slep.
Zna kako da povuće sanke. To me jedino interesuje.
Nema više luksuznih ogrlica za tebe, prijatelju.
Dođi Buck.
Dobar pas.
Krenimo Francois.
Ili nikada nećemo proći kroz kanjon.
Napred!
Iako je Buckovo dostojanstvo bilo povređeno jer je bio upregnut kao konj
bio je isuviše pametan da bi se bunio.
Voljno je pognuo glavu i dao sve od sebe.
Premda je sve to bilo novo i nepoznato
bilo mu je drago što je bio pas.
Bio je iznenađen sa žudnjom
koja je nadahnjivala ceo tim
i koja je bila povezana sa njim.
Težak rad i tragovi sanki izgledali su kao najviši izraz postojanja
i sve za šta su oni živeli
i jedina stvar u kojoj su videli svetlost.
Evo za tebe Dave.
Evo Spitz.
Dođi Buck.
Lopovi.
Šta se desilo?
Jedan od njih je ukrao moju slaninu. - Gde si je ostavio?
Nije bitno gde sam je ostavio.
Nisu je smeli ukrasti.
Ne, Buck je nebi ukrao.
Bio si to ti, zar ne? Ako te ikada uhvatim...
poželećeš da nikada nisi bio rođen.
Ova prva krađa učinila se Bucku pogodna za opstanak
u domaćinskom okruženju Northlanda.
To je podstaklo njegovu veštinu i sposobnost
da prilagodi sebe na promenljive uslove
nestašice od koje je mogla nastati brza i strašna smrt.
Sve je to bilo dosta dobro u Southlandu
po zakonu ljubavi i prijateljstva da bi se poštovala lična svojina
i lična osećanja.
Ali u Northlandu gde je vladao zakon batine i zuba
ko bi računao na takve stvari bio je budala,
i što bi ih se više pridržavao imao bi manje šanse za prosperitet.
Hajde Buck.
napravio si sebi gnezdo vrati se tamo.
Hej, hej, u redu, stani. Stani odlazi odatle Spitz! Odlazi!
Odlazi!
Sledećeg dana prešli su šezdeset kilometara,
staza je bila ujednačena.
Ali sledećeg dana, i mnogo narednih dana
staza je bila mnogo teža.
Radili su teže, i išli sporije.
Bila je to teška dnevna vožnja uz kanjon
kroz snežne nanose desetine metara duboke
i preko velikog Chilcoot Razvođa
koje se nalazilo između Okeana i Yukon reke
i štitio preteći tužan i usamljeni Sever.
Stoj.
Ovde ćemo kampovati.
U redu.
Ovo će ti se svideti, veruj mi.
Požuri. Vreme se pogoršava.
Hajde, hajde, hodaj.
Hajde Buck.
Nemoj da brineš, naviknućeš se na njih.
Tako je Buck.
Hajde.
Tako je Buck.
Navići ćeš se na to.
To nije normalno Francois.
Čizme za vražjeg psa.
Kakav je led?
Vrlo loš.
Izgubićemo pola dana zato sačuvaj prisebnost.
Napred!
Ovde u Dawsonu, bilo je i drugih Southland pasa.
I svako veče redovno u 9 pa 12 i 3
izvodili su svoju noćnu pesmu.
Čudnu i jezivu melodiju kojoj je Buck imao pravo da se pridtuži.
Sedam dana od kada su napustili Dawson
spustili su se dole do prolaza kod Yukon reke.
Perrault je nosio depeše mnogo hitnije nego one koje je doneo
Takođe ga je i ponos obuzeo,
pa je predložio da napravi rekordan put godine.
Nedelje odmora su oporavile pse i dovele ih u potpunu kondiciju.
Dobro.
Hajde.
Šta to radiš?
Mora da mu je dosadio losos,
mali zec bi mogao biti ukusan, eh?
I tebi isto.
Čujem ih.
Neka ih.
Lepo je imati nekoga ko je oko nas.
Nije bilo nade za Spitza.
Milosrđe je bila stvar rezervisana za nežnije klime.
Zaboravljeni instikt smrti postao je ponovo živ kod Bucka,
Pripitomljene generacije su padale pred njim.
Izgleda kao da si pretrpeo paklenu borbu.
Do vraga.
Dovoljno je teško na putu i bez ovoga.
Drago mi je što je konačno gotovo.
Drago ti je što smo izgubili psa?
Bak vredi za dva psa.
Sada će nam biti bolje.
Nema više Spitza nema više problema.
Nadam se da si u pravu.
Hajde Sol-leks, hajde.
Imam novi posao za tebe.
Hajde Sol-leks.
Buck odlazi!
Misliš da bi trebao uzeti Spitzovo mesto, eh, odlazi!
Odlazi!
Sol-leks će voditi.
Ostani tu!
Sada mi je dosta.
Tako mi Boga, Buck, naučiću te tvome mestu
Proklet bio Buck.
Back, dođi!
Pa, šta da radimo?
Kažem da damo Bucku šansu,
borio se za nju.
Izgleda u redu. Možda si u pravu.
Bio je to težak put koji je ostao za njima,
a naporan rad vukao ih je dole.
Od početka zime prešli su 3000 kilometara
vukući sanke celim iscrpljujućim putem.
Buck je uspevao da svoje drugare drži uposlene i očuva disciplinu
iako je i on sam bio vrlo umoran.
Gospodine Perrault.
Nema slomljenih kostiju.
Stavi ga ponovo u zapregu. - Ne, suviše je slab da vuće.
Onda znaš šta moramo uraditi.
Mogao bi se oporaviti.
Pustićemo ga da ide iza.
U redu.
Hajde da idemo.
Hajde, Dave.
Napred!
Hajde, Dave. Možeš ti to.
Stani.
Ja ću to uraditi.
Odvedi pse napred.
Napred! Napred!
Buck je znao i svi psi su znali šta se desilo
iza tog pojasa rečnog drveća.
I znali su da je tako nešto vrlo blizu njima
30 dana od kako je otišla iz Dawsona
pošta sa Buckom i njegovom družinom
stigla je u jadnom stanju.
Poderana i pohabana.
Dyea! Hvala Bogu.
Izgleda da ste oboje imali sreću da ostanete živi.
Šteta što morate da se vratite u Dawson.
Šta?
Hitna pošta za severozapadnu policiju.
Nema načina da bi uspeli da dođemo do Dawsona odmah sada.
Psi su iscrpljeni,
treba im nedelju dana da se odmore.
Žao mi je, vi ste jedini kuriri u gradu.
Cyrus O'Neil ima nekoliko odmornih pasa koje možete kupiti.
Da, a šta da radim sa mojim psima?
Prodaj ih.
Dyea vrvi od ljudi sa juga. Pola od njih traži pse.
Phuh!
Hvala.
I pustite pse da se dobro odmore, potrebno im je.
Gde su psi?
Zbogom moji prijatelji.
Ti si dobar pas, Buck.
Zbogom moji prijatelji.
Buck je sa zebnjoom slušao svog novog gospodara
kako nastavlja da tovari sanke.
Trebalo je uložiti veliki napor u vezi njihovog ponašanja
koje nije ličilo na Poslovni metod.
Ne, to treba da ide gore, molim vas. - U redu.
Da draga.
Ne bih nosio taj šator da sam na vašem mestu.
Ne mogu zamisliti ni slučajno kako bi se snašli bez šatora.
Skoro je proleće snaći ćete se i bez njega.
Hvala na savetu, gospodine.
Mislite da će to voziti?
A zašto da ne?
Paa... izgleda jako teško, to je sve.
Oh.
U redu, slušajte ovamo vi džukele.
Ja sam vaš novi gospodar.
I zahtevam poslušnost.
Ustani.
Ustani, kažem!
Rekao sam da ustaneš.
Lenje životinje.
Ne, Hal. Ne smeš.
Ne smeš biti toliko grub sa njima ili se neću pomeriti ni korak.
Moraš da bičuješ pse ako želiš nešto od njih.
Pitaj bilo koga od ovih ljudi.
Jako su slabi, prijatelju.
Upravo su se vratili sa puta i treba im odmor.
Ali, pogledaj ih samo.
Ovaj veliki ovde, on je lenj.
Kako se zove?
Aa, Buck.
Dobro, Buck.
Ustaj!
Vi ste ludi, gospodine.
Ne razgovarajte tim tonom sa mojim bratom, gospodine.
Uradi ono što misliš da je potrebno.
Zašto ne ustaneš i budeš vođa.
Ti si dobar dečko.
Skloni se Mescedes.
Hajde da krenemo.
Zdravo Yukone, ha!
Hal!
Jesi li dobro?
Pa, treba samo da skinemo par stvari.
Preko toga?
Osećaš se bolje?
Ne. Kako da se osećam bolje ako ostavim sve moje stvari.
Oh, moja slatla Pea,
sa svim zlatom koje ćemo pronaći
kupiću ti sve nove haljine u Dawsonu.
Opustite se svi.
Sa 7 pasa možemo da letimo.
Ovo je mnogo teže nego što si mi rekao, Charles.
Oh, nisi valjda mislila da će biti lako postati bogat, zar ne, draga?
U redu.
Ukrcajte se svi na zlatni ekspres.
Spremni? - Da.
U redu, vi jeftine džukele. Napred!
Šta sada? - Pa, možda bih trebao da idem pešice malo.
Dobro, idemo. Napred, napred!
Hura, za Klondikea.
Jako je hladno i drago mi je što je prošla zima.
Jedite malo više, momci. Zaslužili ste.
Ali, Hal, nismo puno odmakli danas?
Nije loše za prvi dan,
obzirom da je Cleopatra sedela na barži celim putem.
Može li žena sama hodati toliko za jedan dan?
Srce, nemoj biti takva.
Možda bi trebali da joj pokažemo mapu.
To je tvoja žena.
Mogu te čuti, Hal.
Šta nije u redu? - Oh, imamo problem.
Mislio sam da smo juče prošli jezero Bennett.
Ne, to je bilo jezero Cacross.
Oh jadni psi, izgledate jako umorno. - Šta je sa ovim putem?
To bi nas odvelo stazom White pass ovde.
Skratili bi putanju za trećinu. - Ali...
Ali, u Dyeai su rekli da je ta staza opasna u ovo doba godine.
Ne draga! Nemoj to raditi.
Ne smeš previše nahraniti pse.
Ne! ne! ne! Nemoj biti tako surov, Charles. Treba im za održanje.
Ali, ostaćemo bez hrane na pola puta do Dawsona.
Ići ćemo prolazom White pass pa ćemo uštedeti hranu za pse.
Bak je nejasno osećao da nije bilo zavisnosti
od ovo dvoje ljudi i žene.
Nisu ništa znali kako da urade.
A kako su dani prolazili postalo je očigledno da ne mogu ni naučiti.
Ovuda.
Hajde.
Napred!
Hajde, napred!
Pomozite mi! Upomoć!
Pomozite mi!
Smrzavam se!
Kako ste me mogli ostaviti tamo? Umalo da umrem.
Zašto ne nosiš svoje krplje?
Ostale su tamo nazad.
Zašto ne odeš da ih nađeš ako su toliko dragocene.
Charles hoćeš li, molim te, objasniti mojoj sestri da ovo nije Milwaukee.
Da je ovo u stvari centar prokletog Yukona.
Oh, zašto ne kažež mom bratu poganih usta,
da pokušavam sve što mogu.
Ali ne mogu da hodam više. Jednostavno ne mogu.
Od toga trenutka, svi običaji i nežnost Southlanda
nestali su kod troje ljudi.
Bez raskoši i romantike,
Arktičko putovanje je postalo realnost suviše surova za njih.
Hajde, napred!
Kroz sve to, Buck se teturao dalje na čelu tima
Kao u nekoj noćnoj mori.
Stani!
Vhou!
Vhou! Vhou!
Šta!
Vidi!
Dragi Bože.
Kako ćemo preći?
Čujte, samo ne paničite. Samo ćemo...
pratiti reku uzvodno dok ne bude zaleđena.
Hajde idemo.
Stani! Stani, stani.
Zaustavi pse. Vidi, pao je! - Vhoa! Vhoa!
Nemoj, za ime Boga!
Mrtav je.
Hajdemo samo dalje!
Jea, napred! Napred!
Šta on hoće?
Mislim da pokušava da ti kaže nešto, draga.
Želi da siđeš sa sanki. - Ali, smrzavam se. - Silazi!
Ili nećemo nigde otići.
Ja nisam želela da idem na ovaj put, to znaš.
Nisam želela da tražim zlato.
Samo sam pošla jer sam želela da budem blizu tebe. Zato što te volim.
A sada...
sve se srušilo.
Jea, napred!
Jea!
Bilo je čudno da ni psi ni ljudi nisu bili svesni toga.
Sa svakoga brda stizale su kapi tekuče vode.
Sve se otapalo.
Yukon je bio napet da polomi slab led koji je putovao dole.
Mali delovi leda padali su slobodno u reku.
I u sred ove buke života koji se budio,
uz jurnjavu nabujale reke,
kao doživotni putnici, dva čoveka, žena, i psi,
doteturali su se do John Thorntonovog kampa kod ušća Bele Reke.
Hvala Bogu.
Putujemo uzvodno da nađemo zaleđen deo i pređemo preko.
Pa, ima puno leda.
Ali će uskoro da se lomi. Ne bih rekao da je bezbedno.
Uspeli smo ovako daleko,
naći ćemo prelaz.
Možda.
Izgledate kao da ste se smrznuli?
Ne, mi...
mi smo sasvim dobro.
Hajde, ustaj!
Ustaj!
Hajde, Buck, ustani.
Moramo da nastavimo.
Hajde... Hajde, Buck! Ustaj!
Hajde... Hajde, Buck!
Gledaj me, rekao sam da ustaneš. Ustaj!
Buck, rekao sam ustaj.
Šlušaj me, Buck. Kada kažem ustaj...
Hajde...
Kao i njegovi prijatelji, Buck je jedva bio sposoban da ustane,
ali, za razliku od njih, on je odlučio da ne ustane.
Osetio je nesreću koja je bila blizu tamo negde ispred na ledu
gde je njegov gospodar pokušavao da ga natera.
Ovaj pas je gotov.
Daj mi pušku, Charles.
Ne, Hal.
Daj mi prokletu pušku. - Ne!
Ako ubiješ psa ja ću ubiti tebe.
On je moj pas.
Gledajte svoja posla.
Pa, uzmite ga. Ionako je skoro mrtav.
Idemo, hajde.
Hajde da te pogledam.
I dok je John Thornton ispitivao i samo otkrio puno modrica
i stanje strašne izgladnelosti,
sanke su otišle oko 400 metara dalje.
Gomila idiota.
Hoćeš da probaš ovo?
Hajde.
Upomoć!
Kada su se John Thorntonu smrzla stopala prošlog decembra
njegovi partneri Hans i Pete dali su mu komfor i pustili ga da se oporavi,
odlazeći sami uz reku sa čamcem punim koža za Dawson.
Bio je još slab u vreme kada je spasao Bucka,
ali sa nastavkom toplog vremena slabost ga je napustila.
A ovde pored rečne obale,
tokom dugih dana dolazećeg proleća
slušajući lenjo pesmu ptica i brujanje prirode,
Buck je polako povratio snagu.
A onda jednoga dana...
odlučio je da bi mogao verovati John Thorntonu.
Zdravo... kako si?
Hej!
Buck se veselio tokom svog oporavka
i ulaska u novi život.
Ljubav, iskrena strasna ljubav, bila je nešto novo za njega.
Ovakvo iskustvo nije nikada imao na imanju Sudije Millera.
Kod njih je imao veliko i dostojno prijateljstvo.
Ali ljubav koja je bila grozničava i vatrena, to je bilo obožavanje,
to je bila ludost, koja je uzbunila John Thorntona.
Ovaj čovek je spasao njegov život.
Dugo nakon njegovog spašavanja, Buck je otišao iz njegovog vidokruga.
Od kada je došao u Nortland plašio se da ni jedan gospodar neće biti ljubazan.
Plašio se da će i Thornton otići iz njegovog života.
Ali uprkos ovoj velikoj ljubavi Buck se dosađivao sa John Thorntonom.
Primitivni nagon, koji je Nortland probudio u njemu,
ostao je u životu i aktivan.
Svakim danom ljudi i njihovi prohtevi udaljavali su se sve više od njega.
Duboko u šumi zov je mamio,
i kad god bi čuo taj zov, misteriozno uzbudljiv i primamljiv,
osetio je prinudu da okrene leđa kampu i utabanoj zemlji oko njega,
i da jurne u šumu sve dublje i dublje.
Nije znao ni gde ni zašto;
Ali, kad god bi kročio na meku netaknutu zemlju
i u tamnu šumsku senku,
ljubav za John Thorntonom vračala bi ga opet nazad.
Samo Thornton ga je držao. Ostali ljudi mu nisu ništa značili.
Oporavak se završio.
Pored loše razmeštenih brzaka na Četrdeset-Milja Potoku,
Thorntonova dva partnera Hans i Pete
kretali su se uz obalu sa konopcem,
Spremali su se da vode Thorntona u čamcu
koji je bio napunjen kožama spremnim za prodaju u Dawsonu.
Pete!... Pete!
Hajde Hans.
Dođi ovamo... hajde.
Drži se Johne!
Idi po njega, Buck.
Dobro, vuci!
Johne, to sam ja, Hans.
Dobro je on.
Jesi li dobro?
Mogao bih popiti viski sada.
Daryl nemoj da varaš, čuješ!
Nemoj reći zdravo, Johne.
Dobro.
Kako je kod tebe?
Jesi li se najzad obogatio?
Ne.
Idem u tom pravcu.
Ko ti je prijatelj?
To mi je partner.
Prilično lep pas, mister.
Hej, John!
Ovamo.
Izvinite nas.
Taj izgleda dosta snažno!
Znate, imam psa koji može pokrenuti sanke sa 200 kila,
i odmah ih vući.
Oh, je li?
Pa moj pas Dutton može isto sa 250 kila.
Moj dečko Buck, može povući 350 kila.
350 kila?
I vući ih 30 metara?
I vući ih... 30 metara.
Znaš, voleo bih to da vidim.
A imam zlatnu prašinu vrednu 1,000 dolara,
koja kaže da ne može.
Ostani tu!
Treba mi 1,000 dolara za opkladu.
Imam sanke koje čekaju napolju.
U redu. - Dogovoreno.
2:1 da Thorntonov pas ne može odgovoriti izazovu.
Duboko je, čoveče!
Ja kažem da treba biti 3:1.
Ja ću prihvatiti tu opkladu od 3:1
i uložiti još 1,000 na tu opkladu ako neko prihvata.
Trebaće nam još novca!
Sve što imamo.
Momak je svejedno utrostručio za nas.
Johne. Ja ću uložiti moj novac na tebe.
Još 200.
Protiv mojih 600? Dogovoreno.
Učini to za mene, nemoj me izneveriti.
Ok.
Hajde, hej, hej napred!
Hajde!
Možeš ti to, hajde.
Tako... napred. Možeš ti to.
Hajde!
Hajde, vuci!
Koračaj. Koračaj. Hajde.
Hajde... vuci!
Tako, tako.
Ser, daću vam 1,000 dolara za vašeg psa
12,000.
Nije na prodaju.
Tvoj deo i $150.
Hvala na podršci.
Ah, kada odlaziš?
Vrlo brzo.
Čuj, zašto samo ne razmisliš o tome?
Mogao bi to ostaviti za posle.
Maggie. - Mmm?
Zašto moraš da mi nudiš tako teška vremena?
Kada je Buck zaradio 16,000 dolara za pet minuta za John Thorntona,
omogućio je svom gospodaru da plati neke dugove.
i put na Istok u potrazi za izgubljenim rudnikom iz priča.
Istorije koja je isto toliko stara kao i istorija države.
Mnogi ljudi su ga tražili; a par njih našli;
a više od nekoliko bilo je onih koji se nisu nikada vratili sa potrage.
Zdravo. - Puno sreće.
Od samog početka tamo je bila stara i trošna brvnara.
Čovek koji je umro, odrekao ga se.
i rudnika koji je obeležio,
utvrdivši svedočenje grumenjem
takvog kvaliteta zlata nepoznatog do tada u Nortlandu.
John Thornton je tražio malo od ljudi ili prirode.
Nije se plašio divljine.
Sa šakom soli i puškom, mogao je zaroniti u divljinu
daleko koliko god mu je bila volja i dugo koliko god je želeo.
Ovo je bila Indijanska zemlja
Nije se žurio, na Indijanski način,
lovio je i pecao da bi jeo na svome putu tokom dana.
Ležeći pored Thorntona, dremajući lenjo na vrelini dana
neodoljiva pobuda bila je ugrabila Bucka.
Meseci su dolazili i odlazili,
a na kraju njihovih lutanja nisu pronašli izgubljenu špilju,
već plitak rudnik u širokoj dolini.
Dalje nisu tražili.
Zov je i dalje dopirao iz dubine šume.
To je ispunjavalo Bucka velikim nemirom i čudnim željama.
Bio je svestan divljih čežnji i uzbuđenja za koje nije znao.
Pratio je zov u šumi,
jureći kroz tamu sumraka,
tragajući za nečim misterioznim što ga je pozivalo da dođe.
A tu si ti. Vreme je za doručak, ha?
Iz šume je došao zov,
jasan i nedvosmislen kao nikada do tada,
razvučen urlik, kao, pre ni nalik, i jednom zvuku koji pravi pas.
A on je to znao, prema starom familijarnom načinu
da je to zvuk koji je čuo ranije.
Buck je bio neobuzdano radostan.
Znao je da će u najmanju ruku odgovoriti na zov,
trčeći pored svog šumskog brata
prema mestu sa koga je zov sigurno došao.
Radio je ovo već ranije,
negde u svetu koga se nejasno sećao
i sada to opet radi.
Onda se Buck setio John Thorntona.
Ako misliš da ćeš ovde da spavaš
moraćeš imati drugačije mišljenje o meni.
Izlazi!
Buck nije nikada ostavio kamp i nije nikada Thorntonu otišao iz vida.
Ali kada se nemir vraćao u njega,
bio je deo divljine,
dolazeći iz divljine da sedne pored John Thorntonove vatre
i priseća se odlaska kod svoje divlje braće,
Još jednom otišao je da luta u šumu,
ali divlji brat više nije dolazio.
Nema ovde zlata.
Idemo kući sutra.
Nećemo terati dalje.
Bak je dobro naučio
mora biti gospodar ili potčinjen.
Ali pokazati milost bila je slabost.
Milost ne postoji u iskonskom životu.
Bilo je to nerazumevanje za strah,
i takvo nerazumevanje je stvoreno i za smrt.
Ubij ili budi ubijen, pojedi ili budi pojeden,
bio je zakon.
Buck!
Vhuu, vhuu. Jea.
Buck.
Ceo dan Buck je ležao kraj Thorntonovog tela.
Smrt, kao prestanak kretanja
kao izlazak i odlazak iz života živih,
On je znao...
i znao je da je John Thornton bio mrtav.
To je ostavilo veliku prazninu u njemu, nešto kao glad,
ali prazninu koja je bolela i bolela,
i koju nikakva hrana nije mogla popuniti.
A sa dolaskom noći,
ležeći i oplakujući pokraj reke,
Buck je postao svestan novog uzbudljivog života u šumi.
To je bio zov,
koji je zvučao primamlljivo i prisilno više nego ikada ranije.
I kao nikada pre, bio je spreman da mu se povinuje.
John Thornton je bio mrtav. Poslednja karika je slomljena.
Ljudi i njihove pretenzije nisu ga više vezivale.
I ovde bi se isto tako mogla završiti priča o Bucku.
Nije prošlo mnogo godina kada su Yeehats indijanaci primetili
promenu u pasmini šumskih vukova;
ili su neki viđeni sa nešto braon dlake po glavi i njušci,
i sa zlatnom štraftom na sredini ispod grudi.
Ali mnogo važnije od toga,
Yehatsi su pričali o Sablasnom Psu koji juri sa čoporom
plašili su se tog Sablastnog Psa,
jer je bio lukaviji od njih,
krao je iz njihovih logora tokom svirepih zima
uzimao iz njihovih zamki, ubijao njihove pse,
i prkosio njihovim najhrabrijim lovcima.
Postojala je izvesna dolina u koju nikada nisu zalazili
Kada su nastupile duge zimske noći
i vukovi pratili svoje meso
mogao je biti viđen kako juri na čelu čopora
kroz bledu mesečinu
praveći gigantske skokove iznad svojih drugova.
Njegovo ogromno grlo urlikalo je kao da peva pesmu mlađeg sveta,
koja je pesma čopora.
Preveo: Vlada B.B.
Preuzeto sa www.titlovi.com