ЛЮДИНА НА ВСІ ЧАСИ
Кожен другий бастард у цій країні — син священика.
Але в Утопії цього не буде.
Чому?
-Там священики святі. -Значить, їх небагато.
Там щось цікаве, Метью?
-Благослови вас Боже, я не знаю. -Благослови тебе Боже, Метью.
Ну ж бо, в Англії є святі священики.
-Наведіть приклад. -Брат Джеймс.
Простак.
Від кардинала Волсі.
Хто йому потрібен?
-Я. -Коли?
Зараз.
У Гемптон-корті? До півночі туди встигнути неможливо.
-Справа короля. -Королеви.
Його коханки Анни Болейн.
Ну, це справа кардинала.
Саме так. Коли кличе кардинал, треба бігти у будь-який час.
Хто він такий? Син різника.
Лорд-канцлер Англії.
Це посада. А яка він людина?
Ваша милосте, коли людина злітає так високо,
слід забути про його походження.
Така думка Аристотеля та...
Він і виглядає як син різника.
На себе подивіться.
Що ти сказав, Річарде?
Нічого, сер Томас, це я просто так.
Волсі все одно син різника.
Ти член королівської ради, а не хлопчик на побігеньках.
Саме тому я мушу йти.
Герцог би теж пішов, якби його кликав кардинал.
Ще б пак.
Повернуся до сніданку.
Лягайте спати.
Господи, дай нам відпочинок вночі та бадьорість удень.
Врятуй душі наші грішні. В ім'я Христа, амінь.
І благослови короля.
-І благослови короля. -Амінь.
Вибачте, джентльмени. Добраніч, ваша милосте.
Томасе.
Стережися Волсі, Томасе. Він чимось наляканий.
-Хто це? -Друг із Кембриджа.
-Чого йому треба? -Того ж, чого і всім. Місця.
-Можете дати? -Ти його рекомендуєш?
Ні.
-Сер Томас. -Ні.
-Ви мене рекомендували? -Ні.
-Річарде, у мене є для тебе місце. -Що?
-Яке саме? -Не зараз, Річарде. Завтра.
-Це вам, перевізники. -Дякуємо, сер.
Сер Томас тут, ваша милосте.
-Сер Томас. -Містер Кромвель.
Уранці ви сперечалися зі мною в раді, Томасе.
Так, ваша милосте.
-Тільки ви один. -Так, ваша милосте.
Ви дурень.
Дякувати богові, єдиний у раді.
Чому ви сперечалися зі мною?
Я вважав, що ваша милість неправі.
Це питання совісті.
Ви постійно мене засмучуєте, Томасе.
Якби ви могли дивитися на факти
без цієї моральної косоокості.
Трохи більше здорового глузду - і ви б стали політиком.
Король.
Де він був? Не знаєте?
Я, ваша милосте?
Годі обережності.
Він знов копирсався у гної.
Він був у коханки Анни Болейн.
Море, ви мені допоможете?
Скажіть точніше, ваша милосте.
Ви трудівник. Будемо працювати.
Королю потрібен син. Що ви можете зробити?
Я певен, у цій справі королю не потрібні мої поради.
Томасе, ми зараз самі. Тут нікого немає.
Я так і думав, ваша милосте.
Хочете змінити династію? Гадаєте, двох Тюдорів досить?
Заради Бога, ваша милосте.
Тоді йому потрібен син. Повторюю, що ви можете зробити?
Я щодня за це молюся.
Невже ви серйозно?
Ця жінка принаймні може народити.
-Але вона не його дружина. -Ні, його дружина - Кетрін,
і вона безплідна, як цеглина. Ви сподіваєтеся на диво?
Були прецеденти.
Добре, гаразд. Моліться, Томасе.
Але крім молитов потрібні дії.
Моя справа - забезпечити розлучення.
Ви мене підтримаєте чи ні?
Папа дав королю дозвіл
одружитися з удовою брата заради добра держави.
Тепер заради добра держави ми маємо просити Папу
відмінити цей дозвіл?
Я не люблю труднощів, Томасе. То як?
На мою думку, треба звернутися до його святості та спитати.
Ми можемо вплинути на рішення його святості.
Доказами?
Безперечно, доказами. І тиском.
Тиск на церкву? Але в церкви є своя власність.
Тиск.
Ні, ваша милосте. Я вам не допоможу.
Тоді добраніч, містере Мор.
Династія помре разом із Генріхом, і почнуться нові династичні війни.
Кровожерливі барони розірвуть країну на шматки.
Ви цього хочете?
Гаразд. Англії потрібен спадкоємець.
Деякі заходи, може, суворі,
може, й ні. Церкві все одно потрібна реформація, Томасе.
Так, суворі. Але необхідні заходи, щоб отримати спадкоємця.
Поясніть, як може член ради бути проти цих заходів
заради спокою власної совісті?
Ну, я вважаю, якщо політики забувають про власну совість
заради державних справ,
то вони незабаром приведуть країну до хаосу.
І нам доведеться повернутися до молитов.
А ви б цього хотіли? Керувати країною за допомогою молитов?
Так, хотів би.
А я хотів би подивитися на це.
Хто вдягне цей ланцюг після мене?
Хто наступний канцлер? Ви? Фішер? Саффолк?
-Як на мене, краще Фішер. -А для короля?
Може, мій секретар містер Кромвель?
Він дуже здібна людина.
Але?
Краще я, ніж Кромвель.
Спустіться на землю.
А доти
ми з вами вороги.
Як бажає ваша милість.
З Божої волі.
Можливо, ваша милосте.
Вам треба було стати церковником.
Як ви, ваша милосте?
На добраніч, сер Томас.
Томасе.
Що це?
Від бідних людей з Лестера.
Лестера?
Ви зробили багато добра, сер Томас.
Справа моєї дочки, сер, у суді для бідних.
Печені яблука, сер.
Щоб підсолодити рішення.
Я судитиму вашу дочку справедливо, як себе самого.
Чесно та швидко.
Благослови вас Бог, сер.
Я розумію. Так, я прочитаю. Так, дякую.
Добрий вечір, сер Томас.
-Я прочитаю. -Це складна справа.
-Я б хотів пояснити... -Я прочитаю.
Тут є моменти...
-Човна! -Сер?
-Челсі, сер? -Челсі.
Сподіваюся, ви добре заплатите мені, сер.
-Ліцензія є? -Дякувати Богові, сер, є.
-Тоді ти знаєш ціну. -Знаю, сер.
Від Гемптона до Челсі за течією - півтора пенні.
Від Челсі до Гемптона проти течії - півтора пенні.
Це вигадав той, хто ніколи не гріб.
Ні. Три пенси, якщо встигнеш до сніданку.
Дякую, сер.
Гарна чаша, сер.
Так.
Вона коштує грошей, сер.
Обережно, сер.
Дякую, сер.
-Ти чекав цілу ніч? -Так.
Ви казали про місце?
Так. Місце, будинок зі слугою та £50 на рік.
-Яке? -У новій школі.
Учителем.
Річарде, місця в суді тобі не дасть ніхто.
Містер Кромвель обіцяв допомогти.
Кромвель?
Якщо ти знаєш Кромвеля, моя допомога тобі не потрібна.
Сер Томас?
Мені значно більше потрібна не його допомога, а ваша.
Не для місця в суді.
Чому ні?
Дивися.
-Що це? -Це хабар.
«Подарунок від Еверіл Мечін».
А в Еверіл Мечін позов у цивільному суді.
Італійське срібло.
Візьми. Я не жартую.
Дякую.
-Що ти з ним зробиш? -Продам.
-І що купиш? -Гарну мантію.
Але, Річарде, це дрібний хабар.
У суді пропонують що завгодно:
будинки, маєтки, палаци, дворянські герби.
Спокуса надзвичайно велика.
Стань учителем.
Ти будеш хорошим учителем. Може, великим.
-А хто про це знатиме? -Ти,
учні, друзі, Бог. От на кого треба справляти враження.
Це спокійне життя.
Хто б казав? Ви тільки-но говорили з кардиналом.
Так, говорив з кардиналом.
От що тебе хвилює, так? Державні справи.
Розлучення?
Човняре!
Сер?
-Відвези джентльмена до таверни. -Так, сер.
Сер Томас?
Дякую.
Стань учителем.
-Метью. -Сер.
-Леді Еліс спить? -Так, сер.
-Леді Маргарет? -Ні, сер.
Тут містер Ропер.
О цій годині? Хто його впустив?
Його важко не впустити.
Вілл хоче одружитися зі мною, батьку.
Він не може з тобою одружитися.
Сер Томас, мене запросили в адвокатуру.
Вітаю, Ропере.
Мою родину не запрошують до палацу, але в місті...
З твоєю родиною все гаразд, Вілле.
З тобою теж.
Тільки тобі потрібен годинник.
Я можу купити годинника, сер.
Ропере, відповідь - «ні»,
доки ти лишатимешся єретиком.
Я не люблю цього слова, сер Томас!
А я не люблю цього діла.
Церква - єретики! Доктор Лютер це переконливо довів!
-Лютер відлучений. -Від єретичної церкви.
Церква? Це крамниця!
-Спасіння за шилінг і розлучення. -Вілле, ні!
-Я знаю, що кажу. -Тут не місце.
І зовсім не час.
Слухай, Вілле.
Два роки тому ти був пристрасним церковником.
Тепер ти пристрасний лютеранин.
Ми маємо молитися, щоб ти не зламав собі шию,
коли крутиш головою з боку в бік.
-Твій кінь тут? -Ні, сер, я прийшов пішки.
Візьми коня зі стайні та їдь додому.
Ну ж бо.
Можна я прийду ще?
Так. Незабаром.
Це останнє слово, батьку?
Поки він єретик, Мег, саме так.
Чого хотів Волсі?
Добрий хлопець цей Вілл.
І з дуже суворими принципами.
І незграбний.
-Ти така сумна. -А ти веселий.
Справа про розлучення?
Спати.
Які вперті ці Ропери. Завжди пливуть проти течії.
Старий Ропер був таким самим...
Не хочеш говорити про це.
Ні.
-Вибач, ми тебе розбудили. -Я не встигла заснути.
Чого хотів Волсі?
-Заходив Вілл Ропер. -Вілл Ропер?
Так, був тут цілу ніч. Він хоче одружитися з Мег.
-Чому ти не провчиш це дівчисько... -Ні.
Вона освічена і дуже чутлива.
Добраніч, Мег.
Добраніч.
Одружитися з Мег. Син юриста.
Вона теж дочка юриста.
Норфолк сказав, що ти станеш канцлером Англії.
Тоді він небезпечний друг.
Канцлер - Волсі, Боже допоможи йому.
Норфолк сказав, якщо Волсі впаде...
Якщо Волсі впаде, хвилі перегорнуть наші маленькі човни.
Ні. Поки Волсі живий, нового канцлера не буде.
Герцог Норфолкський, маршал Англії.
Чи були звістки від короля?
Якби я служив Богові так само вірно, як служив королю,
Бог не залишив би мене помирати в цьому місці.
Дякуйте Богові. Король думав, що ви помрете у Тауері.
«За прямим наказом короля
я маю оголосити, наскільки Англія
зобов'язана цьому чоловікові.
Він гідний того, щоб обіймати найвищу посаду в королівстві.
Він заслужив милість та довіру короля
не лише за своєчасні та розумні поради,
але також як мудрий державний діяч,
наближений до короля.
Отже, сер Томас Мор
волею Його Величності призначається
лордом-канцлером королівства».
Господи!
Заспокойся, Метью. Знайди леді Еліс.
Дуже добре.
Міледі, король!
-Пам'ятайте, цей візит - сюрприз. -Але він побачить, що ми чекаємо...
Це велика честь. Дружній візит.
А насправді нащо він тут?
Справа про розлучення. Йому потрібна відповідь.
-Він знає відповідь. -Потрібна інша.
Томасе.
Ваша Величність робить нам більше честі, ніж може вмістити цей дім.
Без церемоній, Томасе!
Це була просто примха. Я пропливав рікою.
Дивіться. Бруд.
Боже мій, який вечір.
Леді Еліс, боюся, ви нас не чекали.
Так, ваша милосте. Тобто, ні, ваша милосте.
-Ми завжди готові прийняти... -Це моя дочка Маргарет, сір.
Вона ще не мала честі бачити вашу милість.
Маргарет, кажуть, ви вчена.
Відповідай, Маргарет.
Лише серед жінок, ваша милосте.
Ти також танцюєш?
Не дуже добре, ваша милосте.
А я чудово танцюю!
Це нога танцюриста, Маргарет.
Леді Еліс, ріка збудила апетит.
Якщо ваша милість розділить нашу скромну трапезу.
Буду радий. Ведіть їх. Ми з Томасом зараз будемо.
Метью.
Мілорди та джентльмени!
Маргарет.
-Ваша милосте? -Любите музику?
Так, ваша милосте.
Вони вам зіграють.
Послухай-но.
Сідай.
Посидімо без церемоній, Томасе.
Ти мій друг, чи не так?
Ваша Величносте.
Дякувати Богові, що канцлер - мій друг.
І сподіваюся, друг більшою мірою, ніж канцлер.
-Але мої скромні здібності... -Про це судитиму я.
Томасе.
Ти знаєш, що Волсі назвав тебе своїм наступником?
Волсі.
При смерті Волсі назвав тебе, а він не був дурнем.
Він був великим державним діячем, ваша милосте.
Справді?
Невже?
Тоді чому він мене підвів?
Це був злочин.
Так, злочин. Таємна опозиція.
Свідома, майстерна та продумана опозиція.
Волсі хотів, щоб мною керував Папа!
Що це таке,
я проста людина та кажу все відкрито,
і вони через це вважали мене простаком?
Волсі був гордієм, Томасе.
Рабом гордині. І він мене підвів.
Підвів у одній дуже важливій справі.
Послухай, сідай.
Який вечір.
Можна перемогти лева.
Дехто може, ваша милосте.
Томасе, що стосується мого розлучення.
Ти вже думав про це?
-Дуже багато. -Як я можу звільнитися?
Розлучитися з королевою Кетрін, сір?
Чим більше я про це думав, тим зрозуміліше мені стає,
що мої зусилля нічим не допоможуть.
Значить, ти думав замало!
Бузок.
У Гемптоні він також є.
Але не такий гарний.
У мене чудовий настрій.
Томасе, ти маєш зрозуміти, що моя душа в небезпеці.
Це не шлюб.
Це кровозмішувальний зв'язок із вдовою брата.
«Левіт».
«Наготи дружини брата твого не відкривай».
«Левіт». Глава 18, вірш 16.
-Так, ваша милосте. «Второзаконня»... -«Второзаконня» двозначне.
Ваша милосте, я не можу владнати цю справу.
Мені здається, що його святості...
Томасе, я й без Папи знаю, що грішний.
Це був гріх.
Бог мене покарав.
У мене немає сина.
Вона народжувала одного за одним.
І всі помирали під час пологів або через місяць.
Зрозуміло, що це рука Божа.
Я повинен розлучитися з королевою,
і всі Папи, аж до Петра, не можуть цьому завадити!
Як ти цього не бачиш? Усі бачать.
Тоді нащо вашій милості моя слабка підтримка?
Бо ти чесний.
Що важливіше, ти славний своєю чесністю.
Такі як Норфолк слідують за мною, бо на мені корона.
Для таких як Кромвель я тигр,
а вони шакали з гострими зубами. Маси йдуть за мною,
оскільки їм байдуже.
А ти - це ти.
Мені боляче думати, що я засмутив вашу милість.
Ні, Томасе, я поважаю твою щирість.
Але повага-
це вода в пустелі.
Тобі подобається наша музика?
Мотив, який вони грали, у ньому є деяка...
Скажи, що ти думаєш.
Це написав ваша милість?
Вгадав!
Тепер я ніколи не дізнаюся твоєї думки, як шкода.
Що ж, ми, артисти, любимо похвалу, але правду любимо більше.
-Тоді я висловлю свою думку. -Ну?
Як на мене, це чарівно.
Томасе, я правильно обрав канцлера.
Але маю чесно додати, що я не розбираюся в музиці.
Ти чудово в ній розбираєшся! Наші смаки збігаються.
Музика.
Нехай їдуть без мене, Томасе. Я житиму в Челсі та писатиму музику.
Мій будинок у розпорядженні вашої милості.
А щодо інших справ...
У мене немає опозиції.
Ваша милосте.
Немає опозиції, я сказав. Немає опозиції.
Сідай.
Я б відчепився від тебе, але ти мій канцлер.
Я буду суворий та не терпітиму жодної опозиції.
Я знаю, що буде.
Єпископи будуть проти.
Відгодовані принци церкви! Лицеміри! Всі вони лицеміри!
Дивися, щоб вони тебе не надурили, Томасе!
Ваша милість несправедливі.
Якщо я не можу допомогти вашій милості у справі королеви...
У мене немає королеви!
Кетрін мені не дружина!
І жоден священик її моєю дружиною не зробить.
Той, хто каже, що вона моя дружина,- брехун і зрадник!
Так, зрадник!
Я цього не терпітиму!
Зради я не терпітиму.
Мене це бісить.
Це смертельна виразка на тілі нашої політики,
і я її знищу!
Бачиш?
Бачиш, як ти мене розлютив?
Я сам себе не впізнаю.
Якщо ти підеш зі мною, я сам підвищу тебе,
будеш вище за всіх.
Я вражений, ваша милосте.
Що це?
Восьма година, ваша милосте.
Тоді підводься.
Бо я обіцяв не мучити тебе.
-Будемо їсти? -Як скажете, ваша милосте.
Кажеш, восьма година.
Зараз буде приплив.
-Я забув. Мені час їхати. -Вибачте, ваша милосте.
Якщо я пропущу приплив, то не потраплю до Ричмонда.
Ні, залишся.
Леді Еліс, я боюся пропустити приплив. Справи чекають на мене.
Дякую вам і до побачення.
Що таке?
-Ти його розлютив. -Так.
-Нащо? -Не знайшов іншого виходу.
Ти такий милий, Томасе.
-Жінко, займайся господарством! -Я займаюся господарством!
Боже бережи Вашу Величність!
Боже бережи вашу милість!
Боже бережи короля!
Підняти!
Опустити.
Сір!
Гребіть.
Ти зі мною, Річ?
Ні.
Тобі це потрібно.
Нічого не можу сказати.
Ну?
Томасе, не сварися з ним.
Я посміхатимуся йому за будь-якої можливості.
Еліс.
Будь ласка, заспокойся.
Я не збираюся стати мучеником.
Добрий вечір, сер, леді Еліс.
Вілл хоче поговорити з тобою, батьку.
-Я казала йому, що це незручно. -Ти була права.
Відпусти руку моєї дочки.
Так. Про це я й хотів би поговорити.
Сер, у вас непорозуміння із королем.
-Хіба? -Так сказала Мег.
Мої вітання.
А якщо й так, хіба це причина для вітань?
Так!
Сер, коли я востаннє просив руки вашої дочки,
ви були проти через питання віри.
-Саме так. -Отже.
Відтоді мої погляди змінилися.
Радий це чути, Вілле.
Ні, моя думка щодо продажності церкви не змінилася.
-Зрозуміло. -Хіба боротьба ведеться проти церкви?
-Ні, це війна проти Бога. -Ропере.
Роботу диявола виконують його служителі.
Пам'ятай про моє становище.
Якщо вас це хвилює...
Не хвилює,
але є речі, яких мені чути не варто.
Сер Томас.
Річарде.
Я впав.
Леді Еліс.
-Леді Маргарет. -Добрий вечір.
Ти знаєш Вільяма Ропера-молодшого?
Звісно, чув про нього.
-Добрий вечір, містере... -Річ.
-Ви про мене чули? -Так.
У зв'язку з чим? Не знаю, що ви могли чути.
Здається, мені тут не раді.
Річарде, хіба ти зробив щось погане?
Кромвель питав мене.
Про вас. Він завжди питає про вас та про ваші погляди.
Кого?
Наприклад, його! Це одне з його джерел.
Звісно. Це мій слуга.
Гаразд, Метью.
Ви дивитеся так, ніби я ваш ворог.
Річарде, ти тремтиш.
Допоможіть мені.
-Як? -Найміть мене.
Ні.
-Найміть мене! -Ні.
Я буду вірним вам.
Річарде, ти не можеш відповідати за себе навіть цієї миті.
Заарештуй його!
-За що? -Він небезпечний!
-Він шпигун! -Батьку, це погана людина.
-Щодо цього немає закону. -Є закон Божий!
-То хай Бог його заарештує. -Поки ти говориш, він іде!
Хай іде, він може бути навіть дияволом, аби не порушував закон.
-Тобто ваш закон охороняє диявола! -А що робити?
Відмінити закон, щоб ганятися за дияволом?
Так. Заради цього можна відмінити усі закони в Англії.
А коли відмінять останній закон і прийде диявол,
де ти сховаєшся, Ропере?
Зараз у цій країні діє багато законів.
Людських, а не божих. Та якщо їх відмінити,
а ти цілком можеш це зробити,
чи вистоїш ти під вітром,
який тоді здійметься?
Так.
Заради безпеки я згоден, щоб закон захищав диявола.
-Містере Річ? -Так.
Сюди, сер.
Річ, заходь.
Ти довгенько добирався сюди.
Я змусив вас чекати?
Місяці.
-Тримай. -Дякую.
Знаєш новини?
-Які? -Сер Томас Педжет йде у відставку.
Я обійму його посаду.
Секретар ради? Ви?
-Тебе це дивує? -Ні.
Гадаю, це логічно.
Сідай, Річ. «Без церемоній»,
як каже Його Величність.
Так.
Я тобі довіряю.
Я б ніколи не доносив про це.
Про що б ти не доносив?
Про дружні слова.
Ти в це віриш?
-Так. -Серйозно?
Так.
Річ, серйозно.
Залежить від того, що мені запропонують.
Не кажи так, щоб порадувати мене.
Це правда. Залежить від того, що мені запропонують.
Ну, є вакантне місце.
Збирач податків у Йорку.
-Це ваш подарунок? -Саме так.
Що треба зробити?
Річ, я знаю одного чоловіка, який хоче змінити дружину.
Взагалі-то, це дрібна справа, але в цьому випадку
це наш повелитель Генріх Восьмий.
Іншими словами, якщо він хоче змінити дружину, то змінить.
А ми, адміністратори,
маємо мінімізувати незручності цієї справи.
Це наша робота, Річ, мінімізувати незручності.
Безневинне заняття, здавалося б, але ні.
Адміністраторів не люблять, Річ.
Ми не популярні.
Я кажу «ми», бо гадаю, ти приймеш посаду в Йорку.
Так.
Погано, коли щастя засмучує людину.
-Я не засмучений. -Ти засмучений.
Я оплакую втрату невинності.
Це відбулося давно. Ти не помітив?
Твій друг, наш лорд-канцлер, оце невинна людина.
Дивно, але це так.
Це так.
На жаль, у нього є дивне переконання,
що жінку не можна поміняти без розлучення,
а розлучення не можна отримати без дозволу Папи.
І ця незначна обставина може спричинити деякі...
-Незручності? -Саме так.
Скільки коштувала срібна чаша?
Він дав тобі срібну чашу. Скільки ти за неї отримав?
П'ятдесят шилінгів.
Це був подарунок від позивачки?
-Так. -У якому суді?
Не напивайся.
У якому суді розглядалася справа?
У цивільному.
Ось так. Хіба тобі було боляче?
-Ні. -Ні.
Наступного разу буде легше.
Мілорде архієпископ, мілорди,
преподобні отці церкви.
Відповідь нашого володаря короля Генріха
своїм коханим підданим,
єпископам синоду Кентерберійського.
«Його Величність
радий, що ви шкодуєте про серйозні помилки, яких ви припустилися,
і згоден прийняти
£100 000 компенсації.
Піклуючись про добробут королівства
та своїх підданих,
Його Величність вимагає, щоб ви відреклися
від формального підданства римському престолу.
І визнали законодавчий акт парламенту,
який наділяє короля титулом
Найвищого голови англіканської церкви».
Отже, мілорди, яка ваша відповідь?
Так чи ні?
Його Величність прийняв твою відставку з сумом.
Він пам'ятає про твою вірність у минулому.
Він залишається твоїм другом в усьому,
що стосується твоєї честі.
Перекажіть, що я йому вдячний.
-Допоможіть мені. -Тільки не я.
-Еліс? -Ні.
Містере Мор, вас усюди вважають мудрою людиною.
Хіба ж це мудрість?
Забути про свої таланти,
відмовитися від свого становища, зобов'язань перед близькими?
Можна, сер?
Ні, дякую, Ропере.
Маргарет. Допоможеш?
Так.
Якщо хочеш.
Розумнице.
Дуже добре, сер. Я вважаю це деградацією.
Я висловлю свою думку також і про титул короля...
Не треба, Вілле, помовч! Пам'ятай, зараз ти одружений,
у тебе будуть діти.
Гаразд, Томасе, поясни мені,
як на мене, це схоже на боягузтво.
Гаразд, поясню.
Це не реформація, а війна проти церкви.
Король оголосив війну Папі, бо Папа не хоче визнати,
-що королева не дружина короля. -А це так?
Це так?
Ви даєте слово, що це залишиться між нами?
Даю.
А якщо король накаже вам повторити те, що я сказав?
Я дотримаю свого слова тобі.
А як щодо присяги на вірність королю?
Це пастка, так?
Ні, я кажу про епоху.
Гаразд.
Ми воюємо з Папою, а Папа - помазаник Божий.
А також він нащадок святого Петра, наш єдиний зв'язок із Христом.
Ти в це віриш. І ти готовий втратити все,
включаючи повагу своїх співвітчизників, заради віри?
Тут справа в тому, у що я вірю, точніше, ні,
не в тому, у що я вірю, а в тому, що вірю.
-Я пояснюю незрозуміло? -Занадто.
Нащо ти ображаєш мене цим адвокатським базіканням?
Бо я боюся.
Ти хворий.
Це не Іспанія. Це Англія.
Друзі, ви всі знаєте, навіщо я вас зібрав.
Сьогодні я вийшов у відставку.
Тепер я не велика людина.
Сер, знайте, ми всі на вашому боці.
На моєму боці? А де це?
Сер, ми знаємо, що ви думаєте.
Цього ніхто не знає. А якщо ви намагаєтеся здогадатися та базікаєте,
то мені тільки гірше.
Тепер я більше не велика людина, і мені не потрібен великий будинок.
І я не можу собі його дозволити. Вам доведеться піти.
Однак у мене залишаються друзі серед великих людей,
і їм потрібні гарні слуги.
Ми кожному з вас знайдемо нове місце.
-Ми не зможемо. -Зможемо.
Дякую.
Це все.
Що скажеш, Метью?
Ти залишишся?
Залежно від обставин, сер.
Роботи буде більше, а грошей - менше.
Тоді навряд чи я зможу, сер. Бо в мене зараз є...
Саме так, Метью. Нащо це тобі? Я сумуватиму за тобою, Метью.
Ви мене наскрізь бачите, сер. Я знаю.
Я сумуватиму за тобою.
Чорт забирай! Усі вони однакові!
Сумувати за мною? Чого б це йому сумувати?
«Зменшити тобі платню, Метью?» Ні, сер Томас, не треба.
То й все. Отже, йому не пощастило, шкода.
Звісно, мені шкода, що йому не пощастило.
Хотів би я поділитися своїм щастям із ним.
Хотів би я, щоб нам усім завжди щастило.
Щоб вода перетворилася на пиво. Щоб у нас були крила. Але їх немає.
Тепер тобі кінець.
Що робитимеш? Сидітимеш біля вогнища
та дивитимешся на попіл?
Зовсім ні, Еліс.
Мабуть, я трохи писатиму.
Писатиму,
читатиму, думатиму.
Навчуся рибалити.
Коли в Ропера-молодшого з'являться діти, гратимуся з онуками.
-Еліс, навчити тебе читати? -Боже борони!
Дурню, хіба вони дозволять тобі думати?
Так, якщо ми мовчатимемо!
Мені є що сказати, але я не робив жодних заяв. Просто пішов, от і все.
Парламент призначив короля головою англіканської церкви.
Англіканська церква дала розлучення та дозволила одружитися з леді Анною.
Ти чула, щоб я щось сказав з цього приводу?
Ні.
Але я хочу знати,
чому я маю стати домогосподаркою.
-Зроби заяву. -Ні.
Еліс, це питання права. Зрозумій,
поки я мовчу, я залишаюся під захистом закону.
І тому я маю мовчати навіть перед тобою.
Тобто ти мені не довіряєш.
Дивися.
Я верховний суддя, я Кромвель, я голова Тауера.
Я беру тебе за руку,
кладу її на Біблію, просто на хрест, і питаю:
«Жінко, твій чоловік колись щось казав про цю справу?»
Твоя душа в небезпеці, що ти відповіси?
Ні.
Хай так і буде.
Ти нічого не казав Мег?
А чому треба було їй сказати?
Мег така сама, як ти. Я це знаю.
Значить, це небезпечно,
якщо ти їй не сказав.
Не думаю. Ні.
Вони зрозуміють, що я мовчу,
і вирішать, що краще хай так і буде.
Побачиш.
Пане секретар, якщо він мовчить, то, може, нехай мовчить далі?
Ваша милість, ви не працюєте з паперами
і не розумієте, наскільки він впливовий.
Його мовчанка гримить по всій Європі.
В Європі він вважається ворогом короля.
Дурниці! Він оригінал, але не зрадник.
Саме так. І трохи натиснувши...
Трохи натиснувши, його можна змусити сказати те, що треба.
От і все. Нам потрібна декларація лояльності
-адміністрації. -Не будіть сплячого пса.
Король не згоден з вами.
Як саме ви думаєте на нього натиснути?
У мене є докази, що сер Томас, будучи суддею, брав хабарі.
Що?
Чорт забирай! Та він єдиний після Катона, хто не брав хабарів!
Він три роки був канцлером,
а отримав лише
£100 та золотий ланцюг.
Звісно, це звичайна практика.
Тим не менш, ці дії підлягають покаранню.
За це можна відправити до Тауера.
Ходи сюди.
Цю жінку звати Еверіл Мечін. Вона з Лестера.
-Вона судилася... -Це була справа щодо власності.
Закрий рота.
У цивільному суді в квітні 1528 року.
Рішення було несправедливе.
Сер Томас судив неупереджено.
-Ні, сер! -Розкажи джентльмену
про подарунок, який ти дала судді.
Я дала йому чашу, сер.
Срібну італійську чашу, яку я купила в Лестері за сто шилінгів.
Сер Томас узяв чашу?
Так, сер, узяв.
Узяв. Ми можемо це довести. Можеш іти.
-Я думаю... -Геть!
-Це ваш свідок? -Ні.
Але потім ця чаша випадково потрапила до рук містера Річа.
Як?
-Він дав її мені, ваша милосте. -Дав тобі? Нащо?
Подарував.
Ви були друзями, так?
Коли Томас тобі її дав?
Я точно не пам'ятаю.
А що ти з нею зробив, пам'ятаєш?
-Я її продав. -Де?
-У крамниці. -Вона й досі там?
Ні. Жодних слідів.
Як зручно.
Ви сумніваєтеся в словах містера Річа?
Саме так.
Ось розписка.
Ця корова звернулася до суду в квітні. А тут стоїть травень.
Іншими словами, сер Томас, коли зрозумів, що це хабар,
одразу ж викинув чашу до найближчої канави.
Факти можна витлумачити і так.
На цьому коні ви далеко не поскачете, пане секретар.
Це лише перша спроба. Знайдемо щось інше.
-Я цим не займатимусь. -У вас немає вибору.
-Що ви сказали? -Король.
Сам король бажає, щоб ви взяли активну участь у справі сера Томаса.
Він мені не казав цього.
Ще б пак. Він сказав мені.
Слухайте, Кромвелю, навіщо вам це потрібно?
Складне питання.
Це справа совісті, мабуть.
Король хоче, щоб сер Томас схвалив його шлюб.
Якщо сер Томас прийде на весілля, у нас не буде клопоту.
Він не прийде на весілля.
На вашому місці, я б його переконав.
Принаймні, спробував би.
Кромвелю, ви мені погрожуєте?
Любий Норфолку, це не Іспанія.
Це Англія.
Куди ти йдеш
Рендале, мій сину?
Куди ти йдеш
Мій молодий красеню?
Я йду свататися, мамо
Застели мені ліжко, бо я хворий
Томасе?
-Леді Маргарет? -Так.
Ми підрізуємо молоді пагони. Знадобляться для розпалення вогню.
Лист для вашого батька, леді Маргарет. Із Гемптона.
Він має відповісти на звинувачення секретаря Кромвеля.
Радий вас бачити, сер Томас.
Містер Річ вестиме запис нашої розмови.
Дякую, що попередили.
Гадаю, ви знайомі.
Так, ми старі друзі.
Гарна мантія, Річарде.
Сер Томас, повірте.
Ні, це занадто. Але дозвольте сказати.
Особисто я бажаю вам лише добра.
Поки що не треба, Річ.
Я чекаю на звинувачення.
-Звинувачення? -Я чув, є звинувачення.
Ми просимо пояснити вашу поведінку. Жодних звинувачень немає.
Запишіть, містере Річ. Звинувачень немає.
Сер Томас.
Король незадоволений вами.
Мені шкода.
Та навіть зараз, якщо ви припините
суперечку із церквою,
університетами та парламентом,
Його Величність щедро винагородить вас.
Щедрість його милості мені відома.
Дуже добре.
Ви чули про так звану святу з Кента,
яку стратили за пророцтва проти короля?
-Так, ми зустрічалися. -Ви зустрічалися.
Але ви не попередили короля про її зраду. Чому?
Не було зради. Ми не говорили про політику.
Але ця жінка була відомою. І я маю повірити вам на слово?
-На щастя, були свідки. -Ви їй писали.
Так, писав і порадив не втручатися в державні справи.
У мене є копія листа. Також засвідчена.
-Ви обережні. -Люблю, коли справи в порядку.
У червні 1521 року король видав книгу.
Теологічну книгу.
Під назвою «Захист семи таїнств».
Так. І отримав титул Захисника віри від його святості Папи.
Єпископа Рима, чи ви вважаєте його Папою?
Ні, хай буде єпископ Рима. Це не змінює його влади.
Дякую.
Ми підійшли до важливого пункту. Яка саме його влада?
Наприклад, яка влада єпископа Рима
в англійській церкві?
Вона була досить переконливо доведена, пане секретар,
у книзі короля.
Точніше, в книзі, виданій під його іменем.
-Її написали ви. -Я не написав жодної глави.
Я не кажу, що ви тримали перо.
Я зробив лише декілька загальних зауважень
на прохання короля, це був мій обов'язок.
Ви заперечуєте, що це була ваша ідея?
Це була ідея короля від початку й до кінця.
Король це заперечує.
Король знає правду.
І що б він вам не казав,
це обвинувачення ви довести не зможете.
Чому?
Свідчення дають під присягою, король не порушить клятви.
Якщо ви цього не знаєте, значить, ви не знаєте короля.
Сер Томас Мор, можете щось сказати мені
про шлюб короля із королевою Анною?
Я думав, що більше мене про це не питатимуть.
Значить, ви помилялися. Ці звинувачення...
Цим можна налякати дітей, пане секретар, а не мене.
То знайте, що король наказав мені пред'явити вам обвинувачення
від його імені.
І додав, що в нього ніколи не було такого невдячного
та зрадливого підданого, як ви.
Отже...
Мене привели сюди.
Привели?
Ви самі себе сюди привели.
Можете йти.
Поки що.
Що ви робитимете зараз?
Усе, що треба.
Човен!
Сподіваюся, усе не так погано.
Говарде.
Не можу дістатися додому.
-Мені не дають човна. -Ви їх звинувачуєте?
Усе настільки погано?
Гірше не буває.
Тоді добре, що вас бачать зі мною.
Я слідкував за вами.
А за вами слідкували?
-Томасе, вас знати небезпечно. -То забудьте мене.
-Але я вас знаю. -Забудьте про дружбу.
Але, на жаль, я ваш друг.
То що ж робити?
-Поступитися. -Я не можу поступитися, Говарде.
Легше припинити бути друзями.
Сер Томас Мор не поступиться
-та готовий розірвати нашу дружбу. -Для мене так і має бути.
Я міцно прив'язаний до вас, а ви до мене.
Але любов до Бога вище за все, Говарде, це моя сутність.
Хто ви такий?
Юрист. І син юриста.
Ми маємо бути гордими та неприступними, але ми поступилися!
Чому ви не поступитеся?
Чорт забирай! Це нелогічно.
Ви розбиваєте мені серце.
Ми всі в небезпеці, Говарде, але у вас син.
Припинимо дружити зараз.
-Заради дружби? -Так.
Яка дурня!
Норфолку, ви йолоп!
Ви не вмієте починати сварку.
Послухайте. Ви й ваш клас поступилися,
бо для вас релігія взагалі нічого не важить.
Нащо починати з такої дурниці?
Англійські дворяни...
Англійські дворяни хропіли б під час Нагорної проповіді.
Ви вмієте лише розводити бульдогів.
Це несправжня сварка.
Ми сварилися з моменту зустрічі. Ми дружили з нудьги.
Ви вмієте бути жорстоким, я це знаю.
Що ви цінуєте в бульдогах? Хватку, так?
-Так. -У цьому їхня сутність?
-Так. -Ви тому їх розводите?
-Так! -Те саме з людьми.
Я не поступлюся, бо я проти цього.
І річ не в гордості, не в образі, не в якихось бажаннях,
а лише в мені самому, в мені.
У вас є м'язи
та сухожилля, які служать Норфолку,
але хіба вони і є Норфолк? Перевірте це, мілорде.
Інакше ви станете перед Творцем потворою!
Стережіться.
І він подумає, що якась сучка зіпсувала вашу породу!
У цьому самому місці минулого року, 3 квітня,
ми вирішили,
що ця справа має розглядатися Палатою общин.
Але через занепад гільдій,
шерстяна тканина у Йоркширі, Лінкольні і так далі
більше не виробляється.
Гадаю, нам слід відкласти розгляд.
Не сумніваюся, що парламент, вірний королю, прийме цей акт,
це стосується нового титулу короля
і його шлюбу з королевою Анною.
І те й інше - питання лояльності.
Зауважте, панове,
що серед нас є кілька таємних зрадників,
чий обман король більше не терпітиме.
І ми, його вірні мисливці,
маємо витягти цих лис з їхніх нір.
-Батьку? -Маргарет!
Я не міг знайти човна.
Що таке, Мег?
Батьку, в парламенті пройшов новий закон.
Він зобов'язує складати клятву
про шлюб.
Яке звинувачення за відмову?
-Державна зрада. -Скажи дослівно.
Причому тут слова? Усе зрозуміло.
Скажи, які там слова.
Присяга складається зі слів. Раптом її можна прийняти.
Прийняти її?
У такому разі її приймеш і ти.
Ні!
Слухай, Мег, Бог створив янголів заради їхньої краси,
створив тварин заради їхньої невинності і рослини заради простоти.
І створив людину, яка служить йому своїм розумом.
Якщо Бог посилає нам випробування, якого не можна уникнути,
значить, ми можемо застосувати хитрість.
Звісно, ми можемо протестувати,
якщо в нас є сили.
Але лише коли Господь вимагатиме цього від нас.
А поки що ми ухилятимемося.
Якщо можна, я складу клятву.
Я хотів би, щоб ви склали клятву.
Мені зовсім не хочеться саджати вас до Тауера.
Дякую, коменданте.
Дякую.
Сер Томас.
Яка жорстокість.
-Куди тепер? -До палацу в Ричмонді.
Сідайте.
Це сьома комісія у справі
сера Томаса Мора, яку призначила рада.
-Вам є що сказати? -Ні.
-Ви бачили цей документ? -Багато разів.
Це акт про наслідування.
Тут імена тих, хто склав клятву.
-Так, я його бачив. -Ви склали клятву?
Ні.
Томасе, ми маємо знати...
Ми маємо знати, чи визнаєш ти нащадків королеви Анни
спадкоємцями корони.
Так сказав король у парламенті.
-Звісно, визнаю. -Присягаєшся?
-Так. -Тоді чому ти не визнаєш акт?
Бо справа не лише в акті.
Звісно. Сер Томас, у преамбулі документа зазначається,
що шлюб короля та леді Кетрін був незаконним,
і Папа не мав права його санкціювати.
Ви це заперечуєте?
Ви виступаєте проти цього?
Ви в цьому не впевнені?
В особі архієпископа ти ображаєш Його Величність та раду.
Я нікого не ображаю.
Я не складу клятву й не скажу чому.
-За цим має стояти зрада. -Не «має стояти», а «може стояти».
Це можна припустити.
Закону потрібні не припущення, а факти.
Звісно, я не можу судити про законність ваших заперечень,
але знаючи їхні причини,
я можу здогадуватися про стан вашої душі.
Якщо це правда,
то вам легко здогадатися про мої заперечення.
Тобто у вас є заперечення?
-Ми це знаємо, Кромвелю. -Ні, мілорде, не знаєте.
Ви можете лише це припускати.
Ви знаєте лише, що я не приносив клятву,
а за законом за це карати не можна.
Але якби ваші здогади підтвердилися,
якби ви повністю переконалися у моїй зраді,
закон дозволив би вам відрубати мені голову.
Так.
Непогано, сер Томас.
При нагоді я передам ваші слова його милості.
Чорт забирай це все! Я не вчений.
Я не знаю, чи цей шлюб законний, чи ні.
Але Томасе, подивися на ці імена.
Чому ти не можеш зробити те саме, що й я, за компанію?
Після смерті на вас чекатиме рай, бо ви робили те, що вам каже сумління,
а на мене пекло, бо я пішов проти нього, ви підете зі мною за компанію?
Тобто ті, хто це підписав, прокляті, сер Томас?
Я не можу зазирнути до совісті людини.
Я нікого не засуджую.
-Питання залишається відкритим? -Звісно.
Але питання про покору королю не обговорюється.
Можна відкинути сумніви та підписати.
Одні люди вважають землю круглою, інші - пласкою.
Це предмет обговорення.
Та якщо вона пласка, чи може король наказати їй стати круглою?
А якщо вона кругла, чи може король зробити її пласкою?
Ні, я не підпишу.
Ви більше вірите своїм сумнівам, ніж наказу короля?
-Я не сумніваюся. -У чому?
Не сумніваюся, що не складу клятву.
І ви, пане секретар, ніколи не дізнаєтеся чому.
Я можу це дізнатися іншим способом.
Це погроза бандита з порту.
А як треба погрожувати?
Як державний діяч, правосуддям.
Правосуддя вам і загрожує.
Тоді мені немає чого боятися.
Джентльмени, можна я піду спати?
Так. В'язень може йти.
-Якщо лише... -Я не бачу сенсу продовжувати.
Тоді добраніч, Томасе.
Можна отримати ще пару книг?
-У вас є книги? -Так.
Я не знав. Це не дозволено.
-Можна побачитися з рідними? -Ні.
-Капітане! -Пане секретар?
В'язень колись говорив про розлучення короля
-або про його шлюб? -Ані слова.
Якщо скаже, перекажіть мені.
Звісно.
-Річ. -Секретар?
Зранку відбереш у нього книги.
Це необхідно?
Ні, але королю вже уривається терпець.
-Через вас. -Через нас.
І цим можуть скористатися інші герцоги.
Пане секретар.
Сер Редверс Л'юеллін пішов у відставку.
Прокурор Уельсу.
Місце вакантне.
Ви казали, я можу звернутися до вас.
Не зараз, Річ.
Він мусить підкоритися. Мусить!
Застосуйте тортури.
Ні. Совість короля цього не дозволить.
Треба знайти інший вихід.
Сер Томас?
-Батьку! -Що? Маргарет?
Батьку.
Мег. Господи, невже тебе сюди посадили?
-Ні, сер, це візит. -Короткий, сер Томас.
-Доброго ранку, чоловіче. -Доброго ранку.
Доброго ранку, Вілле.
Яке жахливе місце.
Якщо забути про розлуку з вами, мої любі, тут непогано.
Місце як місце.
-Тут вогко. -Так, ріка близько.
У чому річ?
Батьку, підкорися. Принеси клятву, й ти вільний.
Ви через це прийшли?
Так.
Мег поклялася переконати вас.
Яка дурниця, Мег.
Як ти думала це зробити?
Батьку.
«Господу важливіші наші думки, а не слова».
-Ти завжди так казав. -Так.
То скажи слова клятви, а в душі думай інакше.
Але ж клятва - це слова, звернені до Бога?
Послухай, Мег.
Людина, що приносить клятву, тримає в руках свою душу,
як пригорщу води.
Варто розсунути пальці, і вона втратить надію знайти себе.
Деякі люди на таке не здатні,
і твій батько - один із них.
-Є інший аргумент. -Мег.
У будь-якій інший державі за свої заслуги
-ти отримав би найвищу посаду. -Так.
Ти не винен, що наша держава на три чверті погана.
Ні.
Ти вирішив стати героєм, страждаючи за неї.
Дуже спритно.
Тепер дивися. Якби ми жили у чесній державі,
ми стали б праведниками.
Але поки ми бачимо, що жадоба, гнів, гординя та дурість
мають перевагу над милосердям, скромністю, справедливістю та розумом,
ми маємо протистояти цьому,
навіть ризикуючи стати героями.
Але у межах розумного!
Хіба ти мало зробив для слави Господа?
Ну, це питання не розуму.
Взагалі-то, це питання любові.
Ти хочеш сидіти тут із мишами та пацюками,
-хоча міг би повернутися додому? -Хочу?
Якби я знайшов хоч якусь шпаринку,
я б полетів назад у Челсі, як птах.
Я не сказала, на що схожий наш дім без тебе.
Не треба, Мег.
-Що ми робимо вечорами без тебе. -Мег, годі.
Ми не читаємо, бо немає свічок.
Не розмовляємо, а гадаємо, що з тобою.
Король більш милостивий, ніж ви. Він не погодиться на тортури.
Ще дві хвилини, сер.
-Ви маєте знати. -Дві хвилини?
-Тюремнику! -Вибачте, сер, дві хвилини.
Слухайте, ви маєте покинути країну. Усі ви повинні виїхати.
-І залишити вас? -Яка різниця?
Усе одно нам більше не дадуть побачитися.
Ви маєте поїхати в один день, але на різних суднах.
-Різні судна з різних портів. -Після суду.
Суду не буде. Оскільки немає справи.
Зробіть це для мене, благаю.
-Вілле? -Так, сер.
-Маргарет? -Так.
-Еліс, я наказую тобі! -Гаразд.
Чудово.
-Я знаю, хто це зібрав. -Я зібрала.
Так.
Твій крем і досі неперевершений, Еліс.
Справді?
І на тобі гарна сукня.
Гарний колір.
Господи, тобі на мене начхати!
Я знаю, що я тупа,
але не настільки, щоб сумувати за сукнями
або радіти, коли хвалять мій крем.
Сувора догана.
-Еліс... -Ні!
Мені страшно, коли я думаю про те, що зі мною зроблять.
Але мені буде ще гірше, якщо ти не зрозумієш, чому я йду на це.
Не розумію.
Якщо ти скажеш, що розумієш,
можливо, мені буде легше прийняти смерть.
-Що в цьому доброго? -Ти маєш сказати, що зрозуміла мене.
Ні. Так не повинно бути.
Ти віриш, що я зможу вистояти.
Це правда!
-Ти чесна жінка. -Яка мені від того користь?
Насправді я боюся,
що після твоєї смерті я тебе зненавиджу.
Не треба, Еліс.
Ти не мусиш.
Я розумію лише, що ти найкраща людина, яку я зустрічала.
І якщо ти помреш, то мені здається, що Бог, хоча він мені свідок,
прийме це абсолютно спокійно.
А якщо хтось захоче почути мою думку про короля та його раду,
хай тільки спитають!
Так, я одружився з левицею.
Левицею.
Ну, це добре.
Дуже добре.
Вибачте, сер Томас.
-Заради Бога! -Час закінчився, сер.
-Ще хвилинку! -Ви не знаєте, чого просите.
-Ходімо, міс. -Заради Бога.
Не треба, сер.
Мадам, не треба все ускладнювати.
Прошу вас, леді Еліс.
Забери свої брудні лапи!
Брудний, підлий, смердючий тюремник!
Ти за це заплатиш!
Еліс.
Прощавай.
Ви маєте зрозуміти мене, сер.
Я звичайна людина й не хочу неприємностей.
Господи, спасителю душі моєї, проясни мій розум.
Мати Божа, помилуй мою дружину та дітей
і прости мене за них.
Сер Томас Мор, незважаючи на серйозну образу, яку ви заподіяли королю,
ми сподіваємося, що хоча б зараз ви щиро покаєтеся у тому, що вчинили,
і заслужите помилування.
Дякую, мілорди.
Щодо ваших обвинувачень,
боюся, що у теперішньому стані ані мій розум,
ані моя пам'ять не зможуть
дати задовільну відповідь.
Я б хотів сісти.
Стілець для в'язня.
Пане секретар Кромвель, чи готове обвинувачення?
-Так, мілорде. -Зачитайте його.
«Ви зловмисно заперечували,
що наш король та володар Генріх має повне право носити титул
Найвищого голови англіканської церкви».
Але я ніколи не заперечував цього титулу.
У Вестмінстері, Ламбеті та в Ричмонді
ви вперто відмовлялися присягнути в цьому.
Хіба це не заперечення?
Ні, це мовчання.
І за мовчання мене кинули до в'язниці.
Нащо викликали тепер?
По звинуваченню у зраді, сер Томас.
І покарання за неї зовсім не ув'язнення.
Смерть
чекає на нас усіх, мілорди.
Так, навіть короля.
Тут не обговорюється смерть короля, сер Томас.
Моя також, поки мене не визнали винним.
Ваше життя у ваших руках, сер Томас, як і завжди!
Невже, мілорде?
Тоді я схоплю його міцніше.
Отже, сер Томас,
ви продовжуєте мовчати?
Так.
Але, панове присяжні,
мовчанка може бути різною.
Наприклад, мовчанка мертвого.
Припустімо, ми входимо до кімнати, де лежить мертвий.
Що ми чуємо?
Мовчанку.
Що значить ця мовчанка?
Нічого. Це мовчанка у чистому вигляді.
Але розглянемо інший випадок.
Припустімо, я сховав у рукаві кинджал
і хочу вбити ним обвинуваченого.
А ви, мілорди, замість того щоб зупинити мене,
мовчите.
Що це значить?
Це значить, що ви мене підтримуєте.
І за законом, ви так само винні, як і я.
Отже, буває так, що мовчанка може
говорити.
Розглянемо у зв'язку з цим мовчанку обвинуваченого.
Вірні піддані короля принесли присягу і визнали
правомірність титулу Його Величності.
Але обвинувачений відмовився присягнути!
Він назвав це мовчанкою.
Та чи знайдеться в цьому суді...
Чи знайдеться в усій країні хоч одна людина,
яка не знає думки сера Томаса Мора з цього питання?
І знаєте чому?
Бо він мовчить.
І його мовчанка - зовсім не мовчанка, а красномовне заперечення.
Зовсім ні.
Зовсім ні, пане секретар. Максима така: «Мовчанка - знак згоди».
Це закон: «Мовчанка - знак згоди».
Таким чином, мілорди, мою мовчанку
треба тлумачити як згоду, а не як заперечення.
Хіба так її витлумачив увесь світ?
Або ви хотіли, щоб світ витлумачив її саме так?
Світ може тлумачити, як хоче.
А суд має тлумачити відповідно до закону.
Мілорди, я викликаю сера Річарда Річа.
Річарде Річ, виходьте.
«Присягаюся
казати суду правду,
тільки правду й нічого крім правди».
«Хай допоможе мені Бог», сер.
«Хай допоможе мені Бог».
Отже, Річ, 12 травня ви були в Тауері?
-Так. -З якою метою?
Забрати книги у в'язня.
-Ви говорили з в'язнем? -Так.
Ви говорили про головування короля над церквою?
Так.
Що він сказав?
Я сказав: «Припустімо, парламент постановить,
що я, Річард Річ - король,
ви визнаєте мене королем, містере Мор?»
«Так», - відповів він.
«Бо тоді ти будеш королем».
Так?
Він сказав: «Та ось складніший випадок.
Припустімо, парламент вирішить, що Бог не є Богом».
-Саме так, і потім... -Мовчати!
Продовжуйте.
Потім я сказав: «Візьмемо середній випадок.
Парламент визнав короля главою церкви.
Чому ви проти?»
І?
Він сказав: «Це вирішувати не парламенту».
Повторіть слова в'язня.
Він сказав:
«Парламент не компетентний».
Або щось подібне.
Він заперечував титул?
Так.
Моя доля, Річ, лякає мене менше, ніж твоє лжесвідчення.
-Ви це заперечуєте? -Так!
Знаєте, якби я не складав жодних присяг,
мене б тут не було.
Тепер я можу заприсягнутися.
Якщо містер Річ каже правду,
хай я після смерті не стану перед Богом.
Я б не сказав цих слів нізащо в світі!
-Це не доказ. -Невже...
Невже можна уявити, що після такої довгої мовчанки
щодо питання, на яке мене просили відповісти,
я б раптом відкрив душу цій людині?
Сер Річард, ви хочете змінити свої свідчення?
Ні, мілорде.
Хочете щось усунути з них?
Ні, мілорде.
Щось додати?
Ні, мілорде.
-А ви, сер Томас? -Нащо?
Я вже мертвий.
Я у вашому розпорядженні.
Свідок може йти.
Я хочу поставити свідку одне питання.
Я бачу, ви носите ланцюг. Можна подивитися?
Червоний дракон.
Що це таке?
Сер Річард призначений прокурором Уельсу.
Уельсу.
Річарде, я розумію, що можна продати душу за весь світ.
Але за Уельс?
Мілорди, я закінчив.
Присяжні можуть піти на нараду.
Розглянути докази
присяжні можуть і тут.
Це необхідно?
В'язень винен чи ні?
Винен, мілорде.
Сер Томас Мор, ви визнані винним у державній зраді.
-Вирок суду... -Мілорди.
Коли я практикував у суді, то перед винесенням вироку
завжди давав в'язню останнє слово.
Хочете щось сказати?
Так.
Оскільки суд визнав мене винним,
одному Богові відомо як,
тепер я можу відкрито висловитися
стосовно звинувачення та титулу короля.
Звинувачення ґрунтується на акті парламенту,
який суперечить
закону Божому та законам святої церкви,
жодна людина в уряді, що має тверді переконання,
не може брати на себе таку відповідальність.
Закон Божий
був переданий
Ісусом Христом
святому Петру та його наступникам, єпископам Рима,
під час його
земного життя.
Тобто у вас немає права
засуджувати християнина за підкорення Богу.
Крім того,
ці привілеї церкви гарантувала Хартія Вольностей
і коронаційна присяга самого короля.
Тепер зрозуміло, що ви злочинець!
Зовсім ні.
Я вірний слуга короля,
я молюся за нього та за королівство.
Я нікому не зашкодив.
Нікого не образив.
І не грішив у думках.
Якщо цього не досить, щоб залишити мене в живих,
то мені більше немає сенсу жити.
Тим не менш,
мене стратять зовсім не через зраду Його Величності,
а лише тому, що я не визнав його шлюб!
Вас визнали винним у державній зраді.
Вас утримуватимуть
у лондонському Тауері,
доки не буде призначений день
вашої страти.
Король наказав мені говорити коротко,
і, оскільки я його вірний підданий,
скажу коротко.
Я помираю вірним слугою короля
та передусім Бога.
Я прощаю тебе.
Рубай сміливо.
Ти відправиш мене до Бога.
Ви певні, сер Томас?
Він не відкине того, хто радий до нього прийти.
Голову Томаса Мора виставили на Брамі Зрадників Тауера.
Через місяць її отримала Маргарет і зберігала до своєї смерті.
Кромвеля стратили за зраду через п'ять років після Мора.
Архієпископ був спалений на вогнищі.
Герцога Норфолкського мали стратити за зраду,
але король помер від сифілісу вночі перед стратою.
Річард Річ став канцлером Англії
та помер у своєму ліжку.
Переклад: Марія Цехмейструк