Lytterne ved, at kommunismen er den fri verdens værste fjende.
I dag, den 4. juni 1953, prøvesprængtes en a-bombe i Nevada.
Et stabilt ægteskab er noget af det bedste, der findes.
Her kommer Connie Francis nye hit "God Bless America".
Hov, du...
Ikke røre ved bilen.
Hvis jeg var gået, var det her aldrig sket.
I skole med dig!
Jeg blev der, og det forandrede alt.
- Hvor meget koster den? - Den her?
Gå med aviser i 50 år, så får du måske råd til den.
- Hvor meget? - 3.500. Skrid så.
Får man rabat, hvis man betaler kontant?
- Det er mine penge. - Drop det der.
Selvom han har myrdet forældrene, tænker Mickey kun på at sælge.
Drop det pis!
Du får fem min. Til at forklare dig, derefter ringer jeg til politiet.
Jeg hedder George Devereaux, jeg er 15 år og bor hos min familie.
Mor kom hjem en dag tidligere end beregnet.
Mrs. Devereaux! Skulle De ikke først komme i morgen?
En dame gør aldrig, hvad der forventes af hende.
Mine forældre havde ikke et problemfrit forhold.
- Det var pokkers! - Mon ikke!
Far er musiker og er normalt mere propert påklædt.
Kunstnernavnet er Dan Devereaux, men han hedder Dan Hamilton.
Han kommer fra Paris i Texas, ikke Paris i Frankrig.
Han har tjent kassen på sangen "My One and Only".
En paradoksal titel.
Min far er kunstner med alt, hvad det indebærer.
- To minutter, Dan! - Jeg kommer.
Min far improviserer meget -
- mens min mor går op i aforismer.
Talemåder.
Som for eksempel...
En elegant entré og sortie er altafgørende.
- Bliv du bare liggende. - Det er ikke det, du tror.
Såh? Hvad skulle det være?
- Danny! - Min kone er ikke idiot, Sherry.
Tak. Det er det venligste, du har sagt længe.
Lad mig hjælpe dig.
Den farve klæder dig ikke. Du ligner en tøjte.
Hvilket du selvfølgelig er.
- Hvad har du gang i? - Jeg forlader dig.
Sikke noget sludder!
Sig aldrig en kvinde imod, når du kun har underbukser på.
- Det skader dig selv. - Undskyld, skat.
De betyder ingenting. Tag mig det ikke ilde op, Sherry.
Hør nu her, skat. Vær lidt realistisk.
Hvor ville du flytte hen?
- Hvor er mit pas! - Skrid bare med dig!
Jeg behøver dig ikke. Du bruger bare alle mine penge.
- Så må du jo være lettet. - Hvad med drengene?
George og Robbie. Dem husker du vel?
- Hvor er de? - I skole, mrs. Devereaux.
- Jeg tager dem med. - Hvad vil du gøre med dem?
Opfostre dem. Du er næppe egnet til det.
- Du er en dårlig mor. - Jeg elsker mine børn.
Det gør jeg også, og jeg er en ussel far.
- Bernice! Er jeg en dårlig mor? - Det kan jeg ikke svare på.
Men hvis jeg skal være ærlig...
- Der kan du bare se. - Tag børnene. Jeg er ligeglad.
10 min. Senere hentede mor os i skolen.
Deres sønner går her ikke længere, mrs. Devereaux.
Selvfølgelig ikke.
Undskyld, mr. Connors. Jeg er bare ked af det.
- De går jo på... - Radford.
Radford. Naturligvis.
Hvor ligger Radford egentlig?
Robbie spillede Lady Macbeth.
Der findes heldigvis stadig gentlemen. Tak.
Spillede han Lady Macbeth?
På Shakespeares tid blev alle roller spillet af mænd.
Det vidste jeg da godt.
- Det var det hele. - Og smykkerne.
Hvad er det der?
- Den tager jeg også. - Var det alt, mrs. Devereaux?
Ja, det var alt.
George, tag pengene og køb en bil.
Hvorfor det? Hvor erfar?
En ting ad gangen. Vi skal bruge en bil.
- Hvilket mærke? - Hvad foretrækker du?
- En Jaguar! - Et glimrende valg.
Men den skal være mere praktisk.
- En chevrolet? - Den er lidt for praktisk.
- Det er derfor, jeg er her. - Det er ikke så let, som du tror.
- Hvad er problemet, George? - Sid ned, mrs. Devereaux.
Mange tak... Fred.
- Må jeg sige Fred? - Naturligvis.
- Hvor meget koster bilen? - 3.500. dollar.
- Giv ham pengene. - Sådan spiller klaveret ikke.
- Hvad mener du? - De skal tilbyde os mindre.
- Og så forhandler vi. - Okay.
1.000 dollar.
Hvor sjovt!
Hvad?
- Det er for lidt, mor. - De kan foreslå 2.500.
Godt. 2.500.
- Nej. - "Nej?"
- Det var jo det, De sagde. - De kan få den for 3.300.
- Lavere går jeg ikke. - 2.700.
3.275.
2.950, ellers er vi daffet hurtigere end en kat i regnvejr.
Hvad siger far om det her?
Din far har svigtet os. Jeg gider ikke snakke om ham.
- Så gå tilbage til min far. - Ellers tak.
Et barn behøver sin far. Det siger alle psykiatere.
- Og derfor er der telefoner. - Jeg tager ikke med.
- Hvem skal så køre? - Det kan Robbie gøre.
- Duer ikke. - Jeg er for sart.
- Du er for dum. - George!
- Så må du køre. - Det er upassende.
Det er 1953. Kvinder har stemmeret og går på toilettet alene.
Du har arvet din fars primitive opførsel.
Flot bil.
Jeg er kun med, fordi vi kommer tilbage om en uge.
- Deres søn skal have sin medicin. - Tag den, George.
- Det er ikke min medicin. - Jeg er ligeglad!
Tag den nu bare, så vi kan køre!
Farvel, Bernice. Jeg vil savne dig.
- Et sidste råd på vejen? - Ja. Slip håndbremsen.
Tag ikke livet af os!
Far skulle have en lærestreg uanset hvad.
Jeg skulle køre rundt i byen for at blive en dygtig fører.
Men hun vidste ikke alverden.
- Av, for pokker! - Flot opbremsning.
Du er et naturtalent. Vi kan vist godt køre nu.
- Hvor skal vi hen? - Til Boston.
- Hvor længe skal vi være der? - For altid, forhåbentlig.
- Hvad skal vi i Boston? - Starte helt forfra.
Det bliver alle tiders!
- Julie Harper bor der. - Bette Davis er født i Boston.
Boston er en elegant by med museer, universitet...
- Teselskaber? - Præcis.
- Kør så, skat. - Sømmet i bund, George.
- Hvad laver du? - Jeg kiggede i bakspejlet.
Kig aldrig i bakspejlet, skat. Det bag os er ligegyldigt.
Hvad skal man med bakspejl? Se frem og glem alt om det.
- Forstået? - Javel.
Under køreturen blev de kommende eventyr planlagt.
I Hartford lød mors begejstring lidt kunstig.
Da vi nåede frem, ville hun sikkert fortryde -
- og bede mig om at køre tilbage til New York.
Det gjorde hun ikke.
- Vi bliver her, indtil Julie kommer. - Er her ikke lidt...?
- Lidt hvad? - Bør vi ikke spare?
Nej, da. Det lyder forfærdeligt.
- Undskyld. - Jamen dog!
- Alt vel? - Ja. Undskyld.
- Du er Ann Devereaux! - Wallace McAllister!
Wally er fraskilt og har engang friet til mig.
Da jeg sagde nej, forsøgte han at begå selvmord.
- Så får han en chance til. - Ja, det kan man godt sige.
Hvordan ser jeg ud, Robbie?
Jeg forsøger at finde en blanding mellem Dorothy Malone og Donna Reed.
- Prøv det her. - Jeg stoler på dig.
- Du er et værre rovdyr. - Vi skal kun spise middag.
- Du minder om en havtaske. - Sammenlign ikke kvinder med fisk.
- Ikke noget med skæl. - Prøv dem her.
De bliver helt perfekte.
Vi er nytilflyttede, og Wallace kan hjælpe os ind i samfundet.
Jeg har en følelse af, at du vil fortryde det her.
Sludder og vrøvl!
Det skal nok gå. Det gør det altid.
Hvad er der?
Du har ikke forandret dig spor.
Ann, for pokker...! Tænk, hvis alt kunne blive som før.
Nogle gange byder skæbnen på en ny chance.
Wallace... er der noget galt?
Jeg...
Jeg har det ikke så godt, Ann.
En skilsmisse er en forfærdelig oplevelse -
- men nogle gange fører det til noget godt.
Jeg taler ikke om skilsmissen, men om min forretning.
- Nå, den? - Ja, den går dårligt.
Jeg mangler penge.
En masse penge så hurtigt som muligt!
Tal ikke så højst, Wallace.
Det var derfor, jeg ville møde dig.
- Kan jeg låne penge af dig? - Hvadbehager?
- 75.000 er tilstrækkeligt. - Dollar?
50.000? Du får dem tilbage sidst på måneden.
- Det lover jeg. - Du bør ikke låne penge af mig.
Bør? Det vil jeg skide på!
Jeg er jo flad!
Ulvene venter på at sætte tænderne i mig -
- som om jeg var den bøf, du lige har spist!
Undskyld.
Undskyld mig, jeg skal pudre næsen.
Alting bliver godt igen, George Devereaux.
Bare vent og se.
Vi plejer ikke at lade fremmede gæster spise på klods.
Plejer I at udsætte jeres fremmede gæster for røveri?
- Jeg beder Dem... - Det er mig, der er offeret.
Min taske blev lænset, mens jeg var på toilettet.
- Nogen skal betale for maden. - Det har jeg allerede gjort.
Undskyld... kan jeg hjælpe med noget?
Hvem er De? Min redningsmand?
Jeg betaler regningen, Henry.
Jeg er Harlan Williams, Vi mødtes til Julies julefest i fjor.
Nå, ja, Harlan! Eller skal jeg sige oberst?
Hvorfor går han altid i uniform? Ved han ikke, at krigen er slut?
Nu da de er forlovede, kommer vi på militærskolen.
Jeg hader, når han siger "Georgie-drengen".
Jeg hader, når han klapper mig hårdt på skulderen.
Jeg slår ham ihjel, hvis han rører mit hår igen.
Holden Caulfield skulle have sagt, hvad han føler.
Han afskyr fidusmagere.
Holden Caulfield er en romanfigur.
Har du overvejet at flytte hjem til far?
Han er ikke min far.
- Hvordan var din far? - Jeg har set ham på et billede.
Han gik i for korte bukser.
Synes du, vores mor er skør?
Ved det ikke. Jag har jo ikke haft andre mødre.
På skolebillederne har kommunisterne altid uldhue på og kører traktor.
Stalin lod alle tøjdesignere myrde.
Det er derfor, vi bekriger dem.
Vort land bygger på individualisme, ikke sandt, George?
Hvis kommunisterne kom til magten, ville alle gå klædt ens.
Alle forretninger ville se ens ud i alle byer.
Det samme overalt.
Vore drenge slås og ofrer deres liv, for at vi kan slippe for det.
- Sagde jeg noget sjovt, George? - Nej, sir.
De grinede ikke ad dig, men sammen med dig.
Hvori bestod det morsomme?
- Nu overreagerer du, elskede. - Sig ikke, at jeg overreagerer.
- Hvad er det, der er så skide sjovt? - Harlan!
- Undskyld, jeg er lidt overtræt. - Krigen har udmattet Dem.
Undskyld, Georgie-drengen.
Hallo? Hvem er det?
Er det dig, Vicky? Hallo?
Det er jo midt om natten. Læg på!
Far...
- Finder du noget interessant? - Nej, sir.
- Godnat, sir. - Sæt dig.
Sæt dig.
- Ser du dig som manden i familien? - Min bror er ældre.
Robbie bliver næppe manden i nogen familie.
- Jeg skal giftes med din mor. - Det ved jeg.
Og så bliver jeg manden i denne familie.
Vi er som en flok hunde.
Hver flok har en lederhund.
Du har været leder en stund, men nu tager jeg over.
I alle flokke er der hunde, som udfordrer lederen.
Det kan blive en hård kamp.
Du kan tage kampen op, hvis du vil.
- Men jeg garanterer dig for, at du vil tabe kampen.
- Er det forstået? - Vuf, sir.
- Hvad skal Harlan have på? - Uniformen, antager jeg.
- Sover han også i den? - George.
- Er det ikke hjerteskærende? - Vi burde give dem noget.
- God idé! Hvad må det koste? - Hvor meget fik du af Harlan?
- 500 dollar. - Brug dem alle sammen.
Nej, det skal være nok til mad, musik og blomster -
- og til generalprøven, naturligvis.
Men se på dem!
Gav du pengene til en flok krøblinge?
Jeg kunne ikke lade være.
Du skulle have set dem. De blev så glade.
Om de så sked bryllupsklokker! Jeg er ligeglad.
- Du stjal 500 dollar. - Du skal nok få dem tilbage.
Hvordan? Hvordan vil du betale dem tilbage?
- Det var min idé. - Vel var det ej.
Jo, det var det vist, din møgunge!
Det var min idé og tal pænt til ham.
Jeg siger, hvad jeg har lyst til! Hit med halskæden.
Giv mig halskæden, som jeg forærede dig.
- Jeg vil sælge den. Hit med den. - Nej, du får den ikke.
Hit med den skide halskæde!
Hit med perlerne!
Hit med dem! Hører du, hvad jeg siger?
Giv mig perlerne!
Hold op!
Hold så op!
Hvis du rører min søn igen, slår jeg dig ihjel!
- Sprang du på ham? - Han var så modig.
- Skal vi køre hjem nu? - Det kan vi da ikke.
- Hvorfor ikke? - Din far elsker mig ikke længere.
- Hvorfor ikke? - Det må du spørge ham om.
- Vi har ikke flere penge, vel? - Jo, vi har masser.
- Hvor meget? - Nok, indtil jeg finder en anden.
- En ny mand? - Og en ny far.
Bekymrer det dig ikke, at den forrige var psykopat?
- Hvor skal vi hen nu? - Hvor er kortet?
- Hvad er det her? - Det er mit.
Pas dog på!
- Skriver han tilbage? - Han ved jo ikke, hvor vi bor.
- Hvad vil du snakke med far om? - Mange ting.
- Som for eksempel? - Mandeting.
- Kvinder, våben, isfiskeri. - Kvinder?
Det, han ved om kvinder, kan ikke engang udfylde et postkort.
Han er som en kartoffel uden kød.
Kør nu bare.
Hvor skal vi hen denne gang?
Næste stop blev Pittsburgh.
Fandt mor ikke en mand snart, måtte vi vende tilbage til N.Y.
Jeg ville ikke have protesteret.
- Jeg var tæt på at gifte mig her. - Det har du været overalt.
Kun slyngler gemmer sig bag sarkasme.
- Gene Kelly er født her. - Så er jeg mere rolig.
Suite 203.
- Det går vel an. - Det er i det mindste fire vægge.
- Er det din bil? - Ja, det er en Cadillac Eldorado.
Ja, det kan jeg se.
- Hvorfor bor I her, når I er rige? - Vi er ikke rige.
Din mor er meget smuk. Er det hendes eget hår?
Hvis skulle det ellers være?
Er det hendes naturlige hårfarve?
Ja, det tror jeg.
Mange kvinder farver håret, men det gør jeg ikke.
- Hvad laver I her? - Mor er på jagt efter en mand.
- Nogen bestemt? - Åbenbart ikke.
- Hvor er din far? - Han er musiker i New York.
- Som Ricky Ricardo. - Præcis.
Bud! Vi har fået Lucy og Little Ricky som naboer.
Det her er min bror Bud.
Han siger ikke så meget.
Hejsa.
- Flot dyt. - Tak.
Man siger, bilen symboliserer ejerens seksualitet.
Den kan være både mandlig og kvindelig.
Vingerne kan sammenlignes med en optrukket kjole.
Baglygterne er kønsorganet.
I mine øjne er en Cadillac feminin.
Jeg kan reparere den, hvis den driller.
Vi plejer at køre den til gynækologen.
Så meget har Bud aldrig sagt før.
I hele sit liv.
- Det kaldes "tv-mad". - Smager det som et tv?
Maden ligger i en æske og er så godt som færdiglavet.
- Kan vi ikke gå ud og spise? - Nej, vi er fattige.
- Vi må arbejde på stålværket. - Jeg elsker arbejdsstøvler.
Vi har penge nok. Vi skal bare spare lidt.
Det er hyggeligt at sidde og snakke om dagens hændelser.
- Næsten som en rigtig familie. - Hvem kan fortælle noget?
- Jeg fik hovedrollen i skolestykket. - Hvem spiller du?
- Othello. - Alle tiders!
Er det smart at begynde med at spille neger?
George, dog!
Jeg har også en god nyhed.
I går mødte jeg min gamle beundrer Oliver Pierson.
Vi skal i teatret på fredag.
- Han fremstiller symaskiner. - En drømmefar, Robbie!
De lyver hele tiden og lukker lort ud.
- Vel gør de ej. - Jo, de gør.
Jeg ved, hvordan filmen ender. Skurken dør -
- og manden og kvinden forelsker sig i hinanden.
- Tror du det? - Ja, det er da indlysende.
- Det er det, folk betaler for at se. - Måske.
Folk føler sig bedre tilpas og tror, at alting bliver godt.
Alle vil realisere den umulige amerikanske drøm.
Den er ikke umulig.
Det kan være træls til tider, men det bliver altid godt igen.
Sådan er det bare.
Såh? Hvem har sagt det?
Alle mulige mennesker.
Selvom du er fra New York, siger du en del dumme ting.
Mr. Lomax har lovet mig to dollar, hvis jeg viser ham mine bryster.
- Har han det? - Synes du, jeg skal gøre det?
Det ved jeg ikke.
- Har du set bryster før? - Ja, et.
- Et bryst? - Ja, en gang så jeg nogle.
- Nogle? - To.
Jeg så to bryster en gang.
- Vil du se mine? - Her og nu?
Så kan du afgøre, om jeg bør bede Lomax om flere penge.
Okay da.
Er du klar?
- Hvad synes du? - De er da pæne.
Men jeg har ikke så meget at sammenligne med.
Jeg synes ikke, du skal vise dem til mr. Lomax.
Hvorfor ikke?
Du er langt mere værd.
- Ring til far og bed om flere penge. - Glem det.
- Så kører jeg over og taler med ham. - Vi behøver ikke hans hjælp.
Jeg ville ikke tage imod den.
- Tag den her. - Tak, skat.
- Jeg skal nok finde en far til jer. - Vi har fædre nok.
- Det er dig, der ikke har en mand. - Så vil jeg finde en.
Hvordan? De er jo uduelige.
- De skal leve op til mine krav. - Og hvis du ikke lever op til deres?
- Hvilke krav tænker du på? - Du er måske ikke klog nok.
En mand opfatter en kvinde som intelligent-
- bare hun lytter til ham.
Det har været en hyggelig aften.
Ved du hvad, Ann? Du er meget smuk.
Tak, Oliver.
- Tag med mig hjem. - Nej, det går ikke.
- Jeg må hjem til drengene. - De klarer sig nok.
Gid det var så vel. Nej, jeg må hjem.
Jeg har haft det dejligt. Måske kan vi...
Oliver, altså!
- Vær ikke så snerpet. - Hold op, Oliver!
Hold så op!
Hvorfor tror du, jeg inviterede dig ud? For at småsnakke?
Forsvind herfra!
600 dollar. De var faktisk min bedstemors.
Alt herinde har tilhørt nogens bedstemor.
- Godeftermiddag, ms. Devereaux. - Hej, Bud.
- De er langt hjemmefra. - Sandt nok.
- De ser meget smuk ud i dag. - Tak, Bud.
Det luner virkelig.
- Vil De køres hjem? - Jeg har nogle ærinder.
- Skal vi tage en drink senere? - Ikke i dag. En anden gang måske.
Ja, måske.
- Bud så din mor foran pantelåneren. - Og?
Jeg sagde til mr. Lomax, at han ikke måtte se mine bryster.
Jeg tilbød ham at vise ham min langfinger for 25 cent.
Kom!
Kommer du?
- Charlie Correll er en gammel ven. - Hvad er der i vejen med ham?
Ingenting. Han er meget flot og stadig interesseret i mig.
Her gad jeg godt bo.
- Lov mig, at du ikke er pinlig. - I lige måde.
- Det føles godt. Hvordan ser jeg ud? - Smuk som sædvanlig.
Moden.
Hvor er han? Længtes han ikke efter dig?
Han har flere gæster at tage sig af.
- Bland jer lidt med gæsterne. - Jeg elsker at blande mig.
De her smager godt, men prop dem ikke i lommen.
- Hygger I jer? - Ja, meget.
- Jeg spiller neger i skolestykket. - Virkelig?
- Othello. - Den fornemme maurer?
- Næppe. Måske kan De hjælpe mig. - Gerne.
Ann!
De må have mig undskyldt...
- Annie! Så fandt du herud? - Det er jo byens største hus.
Det her må være dine sønner.
- Hygger I jer? - Ja, sir.
Det svar får mig til at føle mig gammel.
Du bliver aldrig gammel.
Jeg må ikke låne MG'en for Harry.
Det her er min kære veninde Ann. Det her er Nancy.
- Hyggeligt at møde dig. - Min mor gik også med handsker.
- Hun må have været meget elegant. - Det var kutyme dengang.
- Vil du med ud og danse i aften? - Jeg har jo drengene.
Vi klarer os.
- Hun danser enormt godt. - Du kan lære os at danse Charleston.
Jeg kan lære dig en hel del.
Tag dig ikke af Nancy.
Jeg tager derhen kl. 23. Så kan vi måske ses og snakke lidt?
- Det lyder godt, Charlie. - Fint.
- Flot kjole. Er det kunstsilke? - Nej.
- Hvor skal du hen, skat? - Jeg går en tur.
Skal du møde din far?
Og?
Hvad vil du sige til ham?
At jeg vil flytte hjem til ham i New York.
- Det må du ikke, George. - Vi har jo ikke flere penge.
Skat...
- Din far vil ikke vide af dig. - Jo, han vil.
- Du kender ham ikke. - Jeg kender ham bedre end dig.
Jeg ved, det har været træls, men det bliver bedre fra nu af.
- Det lover jeg. - Hvordan?
Hvordan skal det blive bedre?
Jeg skal ud og danse med mr. Correll i aften.
Mor...
- Correll er ikke interesseret. - Hvad ved du om det?
Det ved alle. Den der pige var næsten på min alder.
Sig ikke noget, du kommer til at fortryde.
Du har to børn. Du er for gammel for ham.
Kan du ikke selv se det?
Det kan alle andre nemlig.
Mange tak, Tanya.
Det der var mit eneste hit. "My One and Only".
Giv mig lidt tid.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Jeg skal møde mr. Correll.
- De er ikke kommet endnu. - Tak. Jeg venter i baren.
- Hvad laver du her, knægt? - Vi bor her. Fik du postkortene?
Ja, men du ved, hvordan det er, når man er på turné.
- Husker du min søn, Carl? - Ja, da.
- Det her er Tanya. - Hej, skatter.
- Nate kender du jo. - Hvordan går det, George?
Sæt dig ned.
- Hvor bor I? - I en lejlighed i sydkvarteret.
- Er det et godt område? - Nej, et arbejderkvarter.
Det må være svært for din mor at bo blandt alle de udskud.
Hun tager det fint.
Vil du have cola? Har vi cola?
Jeg vil ikke have cola.
Hvad vil du så have?
Jeg vil flytte hjem til dig i New York.
Hellere end gerne, men turnéen varer mindst fem måneder til.
Bagefter tager vi til Cleveland og derefter til...
- Hvor skal vi så hen, Carl? - Chicago i fem uger.
- Og derfra skal vi til... - Kansas City.
- Og derefter Dallas. - Dallas er ikke noget for dig.
- Og efter Dallas? - Phoenix.
Glem det. Jeg spøgte bare. Jeg bliver her.
- Har I penge? - Vi løber snart tør.
Jeg sender penge hele tiden, men din mor sender dem retur.
Arbejder hun?
Nå nej. Hun kan jo ikke arbejde.
Hun er for fin til at arbejde.
Jeg er ked af at sige det, men din mor har storhedsvanvid.
- Vel har hun ej. - Hun tror, hun er kongelig.
Tro mig, i den virkelige verden er man intet værd -
- medmindre man har penge i banken.
Lad mig se, hvor meget jeg har.
- Carl! Har du nogen penge? - Nej.
- Jeg vil give knægten lidt. - Jeg har penge.
- Jeg vil ikke have dine penge. - Vent!
Vær nu ikke dum. Tag pengene.
Du får brug for dem, indtil din mor finder en anden.
- Har du nogensinde elsket hende? - Jeg elskede hende meget højt.
- Har du elsket mig? - Vi skal på om fem minutter!
- Jeg må gå nu. - Vent.
Jeg elsker dig stadig, men det...
Jeg turnerer for meget og egner mig ikke som far.
- Din mor egner sig heller ikke. - Hun prøver i det mindste.
Ja, det gør hun.
Hun elsker dig. Glem aldrig det.
Vi ses.
Du...
Vi ses, George.
Vi ses.
Du skylder mig en hund, Dan.
Telefon til mr. Foster!
Dans med din veninde, bare ikke her.
- Jeg tror ikke, hun kommer. - Det er vel for sent for hende.
Kom ind, alle sammen!
Martini? Så gerne.
- Hej. Jeg hedder Ann. - Frank.
Hej, Frank.
- Må jeg sætte mig her? - Naturligvis.
- Jeg gør normalt ikke det her. - Ikke?
Jeg føler mig lidt ensom i aften. Er du også alene?
Ja, det er jeg.
- Er du ikke herfra? - Nej, ikke oprindelig.
- Bor du her på hotellet? - Jeg arbejder her faktisk.
Virkelig? Hvad arbejder du med?
Jeg er politimand. Du er anholdt for opfordring til utugt.
Prostitution.
Jeg havde nær købt den, Frank.
Jeg spøger desværre ikke.
Du må vælge mellem at få håndjern på i baren -
- hvilket ville være ubehageligt for alle parter -
- eller du kan følge med frivilligt.
Godt. Skal vi gå?
Der er forbindelse nu.
Hallo? Hvem er det?
- Gider I dæmpe jer lidt? - Hvem er det, Dan?
Hallo?
Hold op! Giv mig røret.
Hallo? Hvem er det?
Ingen.
Der var ingen, der svarede.
Tak.
Jeg vil gerne forklare, hvad der er sket.
Unødvendigt. Det vigtigste er, at De kan komme hjem.
Tak.
Godnat. Eller snarere, godmorgen.
Tak.
Bud...
Jeg vil sætte pris på, at det her ikke slipper ud.
Jeg ved ikke hvad De taler om.
De er den smukkeste kvinde, jeg nogensinde har set ms. Devereaux.
Pas godt på Dem selv.
Bud...
Du er den første ægte gentleman, jeg har mødt, siden jeg flyttede.
- Hvor har du været? - Bilen brød sammen.
- Hvad skete der? - Ved det ikke. Spørg Bud.
- Hvor er din bror? - Han er til prøve.
Pak jeres ting. Vi flytter.
Vi flytter ikke hjem til far, vel?
- Har du mødt ham? - Ja, men han er et røvhul.
Sig ikke sådan om din far. Det vil du fortryde en skønne dag.
Du kan jo være ligeglad. Du tænker jo aldrig på ham.
Jeg har været loyal mod din far helt fra begyndelsen.
Det kan ingen sige om ham.
Netop. Derfor er han et røvhul.
- Han elsker dig. - Sikkert.
Da du var to, eller tre år, blev du meget syg.
Du havde ondt i øret, eller hvad det nu var.
Du græd og skreg. Intet kunne få dig til at holde op -
- før din far gik ind til dig og spillede klarinet for dig.
- Passer det? - Ja.
Så snart han holdt op, begyndte du at skrige igen -
- så han spillede videre i en uendelighed.
- Hvad skete der så? - Du blev rask igen.
Sikke noget fis at fyre af.
Visse ting er du for ung til at forstå.
- Som hvad for eksempel? - Andre føler sig også ensomme.
George...
- Flytter I? - Ja.
- Så flytter en idiot vel ind? - Formodentlig.
Vi kører nu, George.
Vi ses.
Ja... vi ses.
Ikke se i bakspejlet, George.
Farvel.
- Det her er jo latterligt. - Er det en nødsituation?
- Vi kører til tanten i Saint Louis. - En nødsituation.
Vi holder fem minutters pause.
- Tak. - Lægerne har forsøgt alt.
Spis nu. Morgenmaden er dagens vigtigste måltid.
Ikke mindst, når det er dagens eneste måltid.
- Kan vi bo hos tante Hope? - De har et fint... beskedent hjem.
- Onkel Toms hytte. Hvor passende! - Tante Hope, kvinden Gud glemte.
- Hun er et godt menneske. - Har du ikke flere gamle beundrere?
- Du sagde, du aldrig ville tilbage. - Jeg har sagt mange dumme ting.
- Hvorfor hader du hende? - Jeg elsker min søster.
Jeg kan bare ikke udstå hendes selskab.
Vi får snart medvind igen.
Spis nu op.
Leder I efter nogen?
Ann Devereaux.
De flyttede herfra i går.
Sagde hun hvorhen?
- Hvem spørger? - Hendes mand.
Deres kone er meget smuk, der er stil over hende.
Det har jeg vidst længere end du.
Du kørte vestpå. Hun nævnte noget om en søster.
- Tak. - Det var så lidt.
Mor ville ikke være kørt til sin søster, hvis hun ikke var desperat.
- Tom! - Er det dig, Ann?
- Hej, Tom! - Kør om på bagsiden.
Hvad er det for en bil?
Din skøre søster er her, Hope.
Tag halvdelen af Toms svinekotelet.
Giv hende den med mest kød på.
- George kan få min kartoffelmos. - Nej, tak.
Selvfølgelig skal vores gæster have mad.
Sig tak, George.
Man hjælper sine familiemedlemmer, når de dukker op uanmeldt.
Så er det endnu mere vigtigt.
- Kører I rundt på må og få? - Vi er ude på et lille eventyr.
Nu skulle far lige have været her.
Æblet falder aldrig langt fra stammen.