Acest documentar tratează probabil, cea mai puternică idee
care a acaparat vreodată mintea umană.
Ideea este: "evoluția prin selecție naturală".
Iar geniul care a descoperit-o, a fost Charles Darwin.
Eu sunt biolog, iar Darwin m-a inspirat
pe durata întregi mele cariere.
Capodopera lui: "Originea speciilor", a fost publicată acum 150 de ani,
și a schimbat pentru totdeauna viziunea noastră asupra lumii,
și a locului nostru, în ea.
Ceea ce a înfăptuit Darwin,
a fost nu mai puțin decât, descifrarea completă
a diversității, și complexității tuturor viețuitoarelor.
Și totuși, ea este una din cele mai simple idei pe care a avut-o cineva vreodată!
În aceste episoade, vreau să vă conving
că "evoluția" oferă o mult mai bogată și spectaculoasă viziune asupra vieții
decât orice poveste religioasă.
Este unul din motivele pentru care eu nu cred în Dumnezeu.
Vreau să vă arăt cum Darwin ne-a deschis ochii spre extraordinara realitate
a lumii noastre.
În acest prim episod, am să vă spun cine a fost Charles Darwin,
o să vă explic cum a descoperit el "teoria evoluției", ce este aceasta,
și de ce este ea importantă.
În cele din urmă, sper să vă conving că
"evoluția" este o realitate, susținută de dovezi ce nu pot fi negate.
Și vreau să vă dau un indiciu despre forța de o elegantă izbitoare care,
așa cum Darwin a înțeles, pune în mișcare evoluția...
.."selecția naturală".
Când Charles Darwin s-a născut acum 200 de ani,
marinarii și exploratorii trimiteau acasă
o amețitoare cantitate de specimene, ca acestea,
din toate părțile imperiului Britanic, în expansiune.
Se credea că fiecare animal își are un loc unic în creația lui Dumnezeu,
fiecare fiind făcut de Dumnezeu după perfectul și neschimbătorul său plan.
La școala din Shrewsbury,
tânărul Charles Darwin fusese învățat că Dumnezeu crease Pământul,
și întreaga diversitate a vieții, cu doar 6000 de ani în urmă.
Astăzi, datorită lui Darwin, știm altceva.
Dar chiar și acum,conform sondajelor, patru din zece britanici
preferă să încline spre vechile idei
și să creadă că Dumnezeu a creat lumea
și fiecare creatură vie din ea.
Sunt de părere că este scandalos
cât de puțin li se vorbește copiilor noștri despre evoluție, la scoală.
O clasă obișnuită are doar câteva ore
pentru a studia una din cele mai importante idei din știință.
Această chestiune mă intrigă.
Am fost să cunosc o clasă de "științe exacte", cu copii de 15-16 ani,
la liceul Park High School din Londra,
pentru a încerca să le prezint Darwinismul.
De ce trebuie să învățăm despre "evoluție"?
De ce trebuie să aflăm despre evoluție!?
Pentru că ea este explicația existenței noastre, și pentru că
explică un număr așa mare de fapte,
încât tot ceea ce știm practic despre viață, este explicat de ea.
Eu cred în religia mea...
așa că de fiecare dată când citesc despre evoluție,
nu o înțeleg, nu o cred,
eu doar...cred în religia mea.
Bun, deci știi în ce crezi de la bun început,
și orice carte nouă care spune ceva diferit,
nu o citești?
Chiar dacă aveți dovezi,
Eu doar... am găsit o dovadă mai puternică,
care este biblia, deci...
Deci motivul pentru care crezi în ea
este pentru că aceasta este cea dintâi în care ți s-a spus să crezi?
'Observ că cele câteva ore în laboratorul de științe,
nu se compară, cu o întreagă viață de îndoctrinare religioasă.'
Am fost învățată să cred.
"Ai fost învățată să crezi!" Este acesta un bun motiv să crezi în ceva?
Da, pentru că am fost la biserică de când eram mic.
Da, și scrie în Biblie.
Da, dar în scripturile sacre Hinduse,
spune ceva diferit, nu-i așa?
Da, dar sunt făcute să crezi că...
Deci toți ar trebui să creadă ceea ce au fost învățați să creadă
chiar dacă se contrazic unul pe celălalt?
Poți fi făcut să crezi ceva din știință, și apoi
poți fi făcut să crezi ceva din studiile religioase,
dar de fapt depinde de tine ce crezi.
Nu poți spune pur și simplu...
Uite, urăsc fraza asta: "făcut să creadă"! E îngrozitor,
și nu mi-ar plăcea să-și închipuie cineva
că încerc să vă fac să credeți ceva.
Eu vă cer să căutați dovezile.
Poate nu aveți o impresie clară
despre cât de puternice sunt, de fapt, dovezile.
Nimeni nu a fost martorul evoluției, pe o perioadă îndelungată de timp,
dar putem observa efectele ei,
iar aceste efecte sunt tot atâtea confirmări.
Este ca într-un proces la tribunal
în care, nimeni nu se poate ridica să spună,
"am văzut crima întâmplându-se!",
și totuși, există milioane și milioane de dovezi,
pe care nici o persoană rezonabilă nu le poate contesta.
Cam așa stau lucrurile.
'Există o singură cale în această privință...
'o să le arăt dovezi,
'ceva ce pot atinge cu propriile lor mâini, vedea cu proprii lor ochii.
'Vom vedea, mai târziu, dacă o să pot să-i fac să gândească din nou.
'Când Charles Darwin era adolescent,
'el avea să fie, la fel de "creaționist"
'ca oricare dintre acești copii.'
Darwin s-a născut într-o familie prosperă din Shropshire în 1809.
Tatăl lui a fost doctor,
și își dorea ca fiul lui să-i urmeze pașii în domeniul științei.
Dar adolescentul Charles,
interesat mai mult de vânătoare și pescuit decât de reușita academică,
se gândea la o viață ușoară, de pastor la tară.
Din fericire pentru el, și pentru noi,
el a avut ocazia de a-și deschide ochii... și de a descoperi lumea.
În 1831, pentru tânărul de 22 de ani,
relațiile familiei Darwin i-au găsit, o ocazie unică în viață,
de a face o excursie în jurul lumii, pe nava explorator, HMS Beagle.
Pe durata a peste 5 ani, Darwin a colectat sute și sute de animale
pentru a întregi colecții.
Dar, din ce în ce mai mult,
nu s-a mai mulțumit doar cu înregistrarea
animalelor și plantelor pe care le-a văzut.
Începea să aibe îndoieli față de povestea biblică
despre cum au fost "create" animalele.
Când ajungea la țărm, mergând de-a lungul Americii de Sud,
Darwin se amuza
urmărind păsări rhea, timide, care semănau cu struțul, și nu zburau.
Dar era perplex!
De ce s-a ostenit Dumnezeu să creeze
două tipuri foarte similare, dar ușor diferite, de rhea?
Nu oare un grup inițial de rhea a fost împărțit în două,
și odată separat, au început să se dezvolte fiecare în felul lor?
Misterul s-a adâncit când Darwin a observat o influentă și mai însemnată -
pe insule.
Am fost destul de norocos să refac traseul lui Darwin,
în insulele Galapagos, anul trecut.
Aici a început el să se întrebe
de ce Dumnezeu ar fi creat diferite feluri de broaște țestoase,
păsări sau iguane, pe micile insule mai mult sau mai puțin identice.
Erau iguanele acestea, mai degrabă înrudite decât create separat?
Erau ele înrudite cu iguanele similare, de pe insulele învecinate?
Acest tipar al înrudirilor
a devenit și mai intrigant când Darwin a găsit fosile.
Prezența fosilelor
îl va ajuta pe Darwin să dezvolte o teorie despre viața pe Pământ,
mult mai minunată și mai impresionantă
decât orice versiune religioasă a creație.
Această echipă de oameni de știință americani,
a descoperit rămășițele unor "leneși de pământ",
de 200 milioane de ani vechime.
Astăzi iau parte la săpăturile arheologice,
deoarece genul acestea de fosile
a făcut o impresie puternică asupra tânărului Charles Darwin,
pe întreaga durată a traversări oceanului, cu HMS Beagle.
Pentru Darwin, acestea, arătau ca niște versiuni gigantice, antice,
ale animalelor pe care le vedea în jur.
(MAN) Leneșii de pământ au prosperat
milioane de ani, și erau chiar împliniți.
- Erau enormi, nu-i așa? - Unii erau.
De la mărimea unui urs...
ajungeau aproape să rivalizeze cu mamuții și mastodonții,...
având până la 6 metri înălțime când se ridicau pe labele din spate.
Ce l-a uimit pe Darwin, a fost în afară de mărimea lor enormă,
cât de mult semănau fosilele, în ceea ce privește celelalte detalii,
cu scheletele leneșilor moderni trăind în apropiere.
Puteți observa similarități în detaliile dinților,
caracteristici distincte pe care le împărtășesc cu mamiferele moderne,
cu leneșii de copac moderni, și cu furnicarii moderni.
Putem deduce că sunt înrudite cu aceste animale.
(DAWKINS) Descoperirea fosilelor, a pus la mare încercare
tradiția religioasă a tinereții lui Darwin.
Ce erau aceste animale? Când au trăit?
Și de ce nu mai există?
Pentru unii, fosilele sugerau bucuria lui Dumnezeu,
împodobindu-și vesel lumea lui.
Alții au pretindeau
că erau oasele păcătoșilor înecați la potopul lui Noe.
Dar Darwin a fost unul din primii oameni de știință
care le-a identificat corect ca fiind specii de animale dispărute de mult.
Începea să înțeleagă că Pământul, ar putea să fie mult mai bătrân
decât ne îndruma biblia să credem.
Și cum a realizat el asta?...
Prin fascinația sa față de geologie.
În timpul excursiei pe Beagle,
Darwin a avut timp să se cufunde
în munca de pionierat a lui Charles Lyell.
Lyell a susținut că peisajul pe care îl vedem în jur este format
prin acțiunea înceată a unor forțe de-a lungul a, nu mii,
ci milioane de ani, de schimbări treptate.
Deci, dacă Pământul a fost modelat și remodelat
de-a lungul unei perioade imense de timp,
nu exista oare posibilitatea, se întreba Darwin,
ca viața să sufere și ea, asemenea schimbări?
Știți cât de vechi sunt rocile astea?
Sunt vechi de aproape 200 de milioane de ani.
În secolul 19, mulți, mulți oameni
au venit aici să caute fosile.
Și unele din cele mai faimoase fosile, au fost găsite aici.
'Iau clasa de știință pe care am cunoscut-o mai devreme, pe plajă.
'Mulți dintre acești adolescenți au fost învățați să
'nu aibă încredere în "evoluție".
'Sper că vor găsi un mic fragment din genul de probe
'care l-au făcut pe Charles Darwin să gândească mai profund.'
Știți cum erau strămoșii noștri acum 200 de milioane de ani?
- Nu erau... - Erau peste tot,
vreau să spun, nu ar fi fost aici,
pentru că acesta ar fi fost fundul mării.
Ar fi fost un fel de... șoarece de câmp, agitându-și mustățile...
Pare să fie ca un vis, dar este real .
Da, da pare, nu-i așa?
Acestea sunt toate roci sedimentare,
însemnând că s-au format pe fundul mării, noroiul depunându-se,
strat după strat, după strat - Așa au apărut fosilele.
'Pe o plajă ca aceasta,
'valurile mării dezgolesc treptat diferite straturi de roci,
'si împreună cu ele, comori ascunse...
'o istorie a vieții pe Pământ.
'Deci, cu fiecare strat cu care te întorci în timp,
'vei găsi un grup complet diferit de animale.'
Și dacă vă uitați la animalele pe care le găsiți, și la plante,
peste această întindere imensă a timpului,
veți observa că formează un fel de secventă ordonată...
găsiți pești,
de acum 400 milioane de ani, dar nu găsiți deloc mamifere
acum 400 milioane de ani.
Peștii s-au transformat treptat în amfibieni,
apoi s-au transformat în reptile...
reptilele s-au transformat în păsări, care s-au transformat în mamifere.
Tu ai găsit asta?
- Da. - Oh, formidabil!
E grozav! Da!
Este o amonită frumoasă.
Este foarte frumoasă. Felicitări pentru că ai găsit-o! E minunată!
'Vânătoarea de fosile a fost un succes.
'Ca și Darwin, acești adolescenți au fost puși față în față
'cu vestigii tangibile ale evoluției.'
Dovezile pe care Darwin le-a văzut cu proprii ochii, navigând pe Beagle
au trezit în mintea lui, întrebări eretice teribile.
Și odată ce a început să gândească, nu s-a mai putut opri.
Darwin, odinioară un student ușor distrat,
s-a transformat datorită expediției de pe Beagle
într-un om de știință determinat, ba chiar obsedat.
Expediția l-a schimbat,
iar el urma în curând, să schimbe lumea, pentru totdeauna!
Sosite la Londra, la sfârșitul anilor 1830,
specimenele pe care le colectase,
și raportul expediției sale,
au făcut din Darwin, o celebritate în lumea științei.
Dar și mai important, în timp ce își cataloga descoperirile,
Darwin a realizat că formele de viață nu erau încremenite.
Se schimbaseră de-a lungul timpului.
Trebuie să fi evoluat!
Acum vroia să adune laolaltă toate dovezile,
pentru a înțelege cum și de ce, s-au întâmplat acestea.
I-au trebuit lui Darwin 20 de ani de cercetare,
pentru a-și dezvolta ideile care aveau să fie publicate, în cele din urmă,
în cartea "Originea speciilor".
Vroia să fie 100% sigur pe afirmațiile sale.
Partea cea mai laborioasă a fost realizată aici în casa lui Darwin,
Down House din Kent.
Cu mult înaintea internetului, bineînțeles,
Darwin s-a inspirat din cunoștințele colective
ale unei întregi generații de naturaliști din toată lumea.
A trimis sute de scrisori cerând informații,
punând întrebări, încercând teorii.
Și scrisorile au curs înapoi,
din toată lumea, în casa lui din Down House,...
ca un râu de informații!
Darwin a studiat în detaliu cum diferite mamifere
aveau în comun schelete remarcabil de similare .
Membrele lor aveau aceleași oase în aceeași ordine,
doar remodelate și redimensionate,
cât să se potrivească diferitelor stiluri de viață.
A fost atras de similaritatea dezvoltării embrionului
la diferite tipuri de animale -
pești, păsări, reptile.
Din ce în ce mai mult, a început să se convingă
că orice ființă vie trebuie să fie înrudită cu toate celelalte.
Darwin a început să perceapă istoria vieții ca pe un imens arbore genealogic.
Viața a început acum milioane de ani la baza lui,
și odată cu trecerea timpului, strămoșii noștri au evoluat,
s-au diversificat, și s-au înmulțit precum crengile copacului,
pentru ca, în momentul de față, fiecare specie de pe planetă
să fie o crenguță, la capătul unei ramuri -
toate sunt înrudite, toți sunt veri!
Viața a evoluat de la o singură celulă,
spre ființe complexe și sofisticate.
Părea să fie un salt uriaș dar,
Darwin și-a dat seama că a fost obținut prin pași mici
de-a lungul unei perioade îndelungate de timp.
El a înțeles consecințele imensei vârste a pământului!
Darwin credea că vârsta acestuia este de câteva sute de milioane de ani.
Astăzi știm că este de peste 4 miliarde de ani,
iar viața pe care de fapt, o vedem în jurul nostru,
și-a făcut apariția după o clipită neglijabilă, față de tot acest timp.
Soția lui Darwin, Emma, obișnuia să-i cânte la pian
chiar în camera aceasta,
iar Darwin stătea pe canapea și asculta.
Nu e clar cât de mult înțelegea, totuși,
pentru că se spune despre el
că era atât de surd încât oamenii trebuiau să-i dea un ghiont
pentru a se ridica în picioare când se cânta "God Save The Queen".
În orice caz... vreau să folosesc acest pian
pentru a ilustra vastitatea timpului geologic,
și prin comparație, totuși, cât de puțin din el
este ocupat de acele animale și plante care au dispărut de mult.
Dacă avem originea vieții la capătul pianului acolo,
și timpul recent la capătul opus,
constat cu surprindere faptul
că nu avem decât bacterii pe toată întinderea, de aici...
până după nota "do" de la mijloc,
până aproape aici,
avem celule ceva mai complicate decât bacteriile,
care au evoluat pentru prima oară.
Și apoi avem primele animale mini-celulare,
primele animale mari undeva aici,
peștii încep cam de aici,
dinozaurii nu apar până pe-aici,
și apoi, extincția dinozaurilor cam pe-aici.
Pe aici, maimuțele,
iar toată istoria umanității
ar ocupa un spațiu mai mic decât lățimea unei note de pian
chiar la marginea clapelor.
Viața a evoluat de-a lungul timpului.
Dar cum s-a întâmplat aceasta?
De ce ființele nu au rămas aceleași?
Darwin nu a fost doar un teoretician abstract,
îi plăcea să se murdărească pe mâini,
să-și testeze ideile,
și în 1850, a devenit fascinat de porumbei.
De modul în care oamenii au remodelat specia sălbatică de porumbel,
într-o varietate bogată de forme.
Specimenele de păsări ale lui Darwin sunt păstrate astăzi
la Muzeul de Istorie a Naturi, în Tring.
Este un sentiment foarte ciudat,
acestea sunt de fapt propriile specimene ale lui Darwin.
Văd pe însuși, eticheta lui Darwin, de aici,
că aceasta este o bufniță porumbel albastră.
Acestea se caracterizează prin comportamentul curios de rostogolire
pe care îl arată, în picaj, din înaltul cerului.
Acesta a fost re-etichetat, este specimenul lui Darwin.
Acesta are de fapt eticheta originală a lui Darwin.
Darwin a realizat că, de-a lungul secolelor, prin pași mici,
crescătorii de porumbei, au jucat rolul evoluției.
Aceasta era viața, în continuă schimbare!
O chestiune importantă cu care Darwin a trebuit să se confrunte
a fost sentimentul pe care îl aveau oamenii
că "speciile erau specii" și nu s-ar putea schimba în nimic altceva.
Selecția artificială la câini, porumbei, varză,
a fost o ilustrare frumoasă pentru Darwin despre cât de plastice erau lucrurile,
le puteai alungi, erau ca lutul de modelat, aproape -
puteai lua un animal sălbatic și să lungești o bucățică din el,
să presezi o altă bucățică, sau să o lățești.
Aceasta evidenția că în privința speciilor, nimic nu este static.
Speciile se pot modifica.
Acum, la 40 de ani, Darwin devenise...
un cunoscător al porumbeilor.
A păstrat 90 de păsări de 16 tipuri,
a devorat cărți despre reproducere,
și a participat la numeroase expoziții cu porumbei.
Ce l-a incitat pe Darwin,
a fost comparația sugestivă ce se putea face
între împerecherea domestică,
și ceea ce observase el că se întâmplă în natură,
cu animalele sălbatice,
ca în cazul cintezoilor pe care i-a capturat în Galapagos.
În cazul porumbelului, este vorba de o selecție artificială,
oamenii aleg împerecherile, folosind aspectele exterioare în alegerea lor -
cred că o să-l împerechez pe acesta, vreau ciocul mai lung, sau mai scurt,
vreau ca penele să fie mai albe sau mai pufoase.
Așa că împerechez pe cei care au calitățile pe care le doresc,
și apoi, după surprinzător de puține generații, pot produce
o schimbare în acea rasă.
În natură, nu e chiar așa, bineînțeles!
Nu vine nimeni să spună,
"Vreau una care să aibe un cioc foarte mare și gros."
Cu toate acestea, având în vedere că sunt semințe tari
pe care numai un cioc gros le poate sparge,
selecția naturală favorizează acele păsări particulare
care au succes în spargerea semințelor,
până când ajung la un fel apogeu al ciocului, care este imens,
fiind produsul a zeci de mii de generații de...
"selecție naturală a împerecherilor"
în ceea ce privește abilitatea de a sparge semințe tari.
Omul a transformat complet multe animale și plante,
selectând caracteristici particulare
iar și iar, și iar.
Și natura face asta.
Dar cum putea natura să facă selecții specifice, precum omul?
Răspunsul lui Darwin ar putea contribui la înțelegerea
exactă a ceea ce se petrece în natură.
Acum 150 de ani,
lucrările lui Charles Darwin au revoluționat modul de a înțelege lumea.
Timp de 20 de ani a pus cap la cap dovezi ce demonstrau realitatea evoluției,
și a dezvoltat o teorie despre cum natura, și nu Dumnezeu,
selectează viața într-un mod similar cu împerecherea porumbeilor de către oameni.
Cum selectează natura?
Prin cel mai feroce mod posibil.
Astăzi, o mare parte din lume este controlată și cultivată de om,
dar încă mai sunt câteva locuri izolate, în care colții și ghiarele sunt mânjiți de sânge.
Am venit în Kenya, unde m-am născut.
este unul din cele mai sălbatice locuri de pe Pământ,
unde puternică forță a selecției naturale mai poate fi văzută încă.
Când se lasă noaptea, fie ucizi, fie ești ucis.
Măsura întregi suferințe din natură
este dincolo de orice limită acceptabilă.
În minutul care îmi ia mie să spun aceste cuvinte,
mii de animale aleargă pentru a-și salva viețile,
scâncesc cu frică, simt colții înfigându-se în gâtul lor.
Mii mor de foame sau boli,
său simț paraziții rozându-i pe dinăuntru.
Nu există nici "autoritate supremă", nici "plasă de siguranță".
Pentru majoritatea animalelor, viața înseamnă luptă, suferință și moarte.
Pentru Darwin, confruntarea cu ororile naturii
trebuie să fi fost extrem de tulburătoare!
În tinerețe,
el dorise să devină preot la tară.
Era pregătit să creadă într-un regn animal ordonat și armonios.
Acum, lua în considerare realitatea brutală a naturii.
Geniul lui Darwin a fost acela de a asocia ceea ce vedea
cu o idee dintr-o disciplină complet diferită - Economia.
Thomas Malthus scrisese un pamflet de o popularitate apreciabilă
despre pericolele creșterii numerice a populației, în tânăra Britanie industrială,
și cum aceasta va fi inevitabil oprită de deficitul alimentar sau de boli.
Darwin a fost cutremurat de avertismentul lui Malthus
despre așa numita "luptă a oamenilor pentru resurse",
și a aplicat-o la ce se întâmpla în natură.
Cu cât apar mai mulți indivizi peste limita ce garantează supraviețuirea lor,
cu atât mai dură va fi luptă pentru existentă, pentru fiecare caz în parte.
Natură este un câmp de luptă al constrângerilor.
Cu fiecare individ născut,
șansa supraviețuiri sale, pentru a produce următoarea generație,
este din ce în ce mai mică.
Majoritatea animalelor mor tinere!
Următorul pas pentru Darwin a fost să realizeze că,
ceea ce face diferența între succes și eșec
în lupta pentru existentă, nu este doar șansa.
Toate viețuitoarele se schimbă,
chiar dacă numai cu puțin.
Darwin a realizat că aceasta era cheia;
o mică variație - dinți mai ascuțiți sau picioare mai rapide, ochi mai ageri,
camuflaj mai bun, un simț al mirosului mai bun,
pot face diferența crucială
în ceea ce privește șansele animalului de a supraviețui.
Dacă un animal supraviețuiește, este din ce în ce mai probabil ca el să se reproducă
și în mod esențial, să transfere aceste variații descendenților lui.
Lupta pentru existentă din natură arată că prin schimbări utile, organismele
reușesc, în general, să supraviețuiască și să se reproducă.
Celelalte,... mor fără progenituri.
Competiția este supraviețuirea.
Linia de sosire este reproducerea.
Așa a definit Darwin selecția naturală...
..cheia către evoluție.
"Selecția naturală examinează în întreaga lume, în fiecare zi și în fiecare oră,
"fiecare variație, fie cât de mică,
"respingând ce e rău,
"conservând și adăugând tot ce e bun,
"lucrând silențios și insensibil.
"Noi nu vedem desfășurându-se aceste schimbări încete,
"până când timpul nu-l deosebește pe cel învechit."
Treptat, foarte gradual, variațiile de succes sunt moștenite,
selecția naturală modelează viața spre diferite forme,
din ce în ce mai bine adaptate pentru a-și revendica resursele din jurul lor.
Gâtul mai lung este favorizat pentru hrănirea din copaci.
Blana mai mică pentru climatul călduros.
Formele de viață devin tot mai specializate.
Și dacă sunt separate geografic de grupul ancestral,
de o pădure sau desert, de o insulă,
se pot specializa în asemenea măsură
încât nu se vor mai putea împerechea cu succes.
cu propriul grup ancestral.
Astfel, acestea vor fi clasificate drept specii distincte.
Aceasta este originea speciilor.
Dar evoluția nu se oprește aici.
Aceste specii sunt apoi ele însele îndepărtate de prezența altor specii.
Mediul înconjurător, în privința leilor, devine sistematic tot mai rău,
din punctul de vedere al unei zebre.
iar din punctul de vedere al leului,
zebrele devin sistematic tot mai rele,
devin mai bune la fugă.
Animalele de pradă devin mai bune la prinderea prăzii.
Prada devine mai bună în a scăpa de atacatori.
Deci este un fel de escaladare, este o cursă a înarmării.
Cursa înarmării, explică apariția tehnicilor de supraviețuire
spectaculos de avansate -
sisteme de camuflaj,
ochi cu sisteme de lentile, înțepături veninoase.
Cursa înarmării poate fi văzută în locuri neașteptate.
Omenirea nu este imună la coșmarul pe care Darwin l-a numit,
"războiul naturii."
Noi, oamenii, suntem în prezent într-o luptă cu virușii.
Este purtată peste tot în lumea noastră.
În ziua de azi, în suburbiile din Nairobi,
selecția naturală acționează printr-o boală virulentă
croindu-și drum prin populație.
Prostituatele din Nairobi au, în medie, între 7 și 10 clienți pe zi
cu o frecventă ridicată a HIV, care cauzează SIDA.
Dar cercetătorii genetici au descoperit că unii indivizi norocoși
au o armă în cursa înarmării împotriva HIV...
Salome? Da. >
Ce faci?
Eu sunt Richard.
'...o rezistentă remarcabilă la virus.'
Pot să te întreb, cât timp ai fost prostituată?
25 de ani.
Și în acest timp, ai pierdut mulți prieteni din cauza sidei?
Am pierdut mulți prieteni.
Mulți prieteni?
Când ai descoperit prima dată că ești rezistentă la HIV?
Știa de mult timp,
dar de fapt a crezut complet în 1990
că este rezistentă.
Simte că Dumnezeu a fost bun cu ea și că este norocoasă.
Da.
Nu-i "lucrarea lui Dumnezeu" aici în toată această mizerie și suferință.
Și nu este nici noroc.
Omul de știință Canadian, Larry Gelmon,
a studiat șansele de supraviețuire.
Cunoșteam prevalența HIV
la populația prostituată,
știam prevalența de la clienții cu care aveau de-a face,
știam cât de des făceau sex cu acești oameni,
și era o imposibilitate matematică ca prostituatele având
numărul de contacte pe care-l aveau,
să nu fie infectate cu HIV.
Rezistenta pe care o au aceste femei
pare să fie o variație care poate fi transmisă copiilor lor.
Unele femei sunt înrudite între ele familial,
de asemenea credem că este un factor în sângele lor, în celule
care este probabil transmis genetic.
(DAWKINS) Presupun că dacă ne-am întoarce aici peste 1000 de ani,
ne-am aștepta să vedem o mare schimbare în frecvența
acestor gene în populație?
(GELMON) Da, cred că în orice situație epidemică, acele persoane care
sunt foarte vulnerabile și susceptibile, se vor îmbolnăvi și vor muri.
Și acele persoane care vor supraviețui vor avea un fel de rezistentă
pe care o vor transmite descendenților lor.
Așa cum Europenii de azi sunt descendenți ai celor care au avut genele
necesare să supraviețuiască ciumei,
tot așa, dacă epidemia de sida din Africa, și-ar urma cursul,
selecția naturală ar favoriza descendenții femeilor cu rezistentă la HIV.
Aceasta este forța de neoprit a selecției naturale,
descoperită pentru prima dată de Darwin,
și confirmată acum de știința modernă.
Înapoi în Anglia la Down House,
după 20 de ani de la expediția pe Beagle,
Darwin a găsit răspunsurile la cele mai mari întrebări puse vreodată.
Dar era ciudat de reticent în a face publice aceste idei.
Darwin a spus despre el însuși că devenise un fel de mașinărie
de descoperit teorii din uriașele asamblări de fapte.
Eu nu cred că a fost așa deloc!
A fost un gânditor extraordinar de imaginativ și profund.
De asemenea avea o minte foarte curioasă.
Era atras de fapte care nu se potriveau.
A spus odată, "Nu suport să mă dau bătut."
Teoria lui Darwin a explicat cum diversitatea vieții de pe planetă
a evoluat spontan,
fără nici o interferentă a vreunui Dumnezeu.
Dar era foarte conștient de cât de supărătoare
va fi această contrazicere categorică a poveștii religioase.
A ezitat să publice.
Apoi, prin iunie 1858, Darwin a primit o scrisoare
de la un naturalist care călătorea în Orientul îndepărtat,
Alfred Russel Wallace,...
care avea idei similare.
Darwin era deznădăjduit, de a nu avea exclusivitatea.
Era chiar pregătit să renunțe la munca de o viață.
Dar a fost convins de Charles Lyell și alții
să-și prezinte munca nepublicată alături de notițele lui Wallace,
și apoi, să-și pregătească opera sa capitală pentru publicație.
Am venit să-l cunosc pe Randal Keynes, stră-stră-stră-nepotul lui Darwin
și să încerc să înțeleg starea de spirit a lui Darwin
când își termina cartea.
Aceasta este o carte despre geologie de Mr Greenough.
Și are această minunată mențiune -
"Charles Darwin, Buenos Aires, Octombrie 1832."
Deci era pe Beagle,
intrând într-adevăr în partea lui de geologie.
Acesta este un album, un album de copil
care a aparținut fiicei lui Darwin, Annie.
'Darwin nu a fost un polemist agresiv.
'Nu a urcat pe scenă să-și facă publică opera,
'dar a căutat să influențeze leaderii vremii, gânditorii din spatele scenei,
trimițându-le ca dovadă copii ale cărții,
cu texte de scuze atașate.'
Scria lucruri de felul: "Această dezgustător de deranjantă teorie a mea."
Era această o reală modestie sau era un element de falsă modestie?
Era foarte cinstit,... și acesta este un lucru foarte ciudat la el.
De-a lungul anilor în care se înarma singur cu curaj pentru publicare,
..., era în unele momente, extrem de încrezător în ea,
iar în altele, era foarte nesigur.
Avea o frică ascunsă, cred,
că va fi descoperită o specie
care ar avea niște elemente în constituția sa
care nu ar fi putut fi decât "proiectate".
Poate că îndoielile au persistat în mintea lui Darwin,
dar într-un final, acum 150 de ani, și-a publicat ideile despre evoluție
și urmările ei, în "Originea Speciilor".
Cartea s-a vândut în prima ediție, de 1.250 exemplare, în două zile.
Republicarea ei nu s-a mai întrerupt, de atunci.
Originea Speciilor a răsturnat lumea noastră cu susul în jos...
..dar totuși, exista o mare prăpastie în calea înțelegeri lui Darwin.
Acum 150 de ani, la vârsta de 50 de ani,
Charles Darwin a publicat în sfârșit marea idee
la care a lucrat aproape 20 de ani...
..o lege naturală care explică viața însăși,
adunând dovezile disponibile, care să o susțină.
Aceasta este cea mai prețioasă carte din colecția mea.
Este o primă ediție autentică din "Originea Speciilor".
Dar nu este doar cea mai prețioasă carte din biblioteca mea.
"Originea Speciilor" a lui Charles Darwin
este una din cele mai prețioase cărți din bibliografia întregii noastre specii.
Această carte a făcut posibil ca de acum înainte
să nu mai simțim nevoia de a crede în ceva supranatural.
A revoluționat complet modul de a ne privi pe noi însăși,
lumea, și originile noastre.
Dar ceea ce Darwin nu a înțeles niciodată
a fost cum anume îmbunătățirile aduse de selecția naturală
erau conservate de la o generație la alta,
de ce nu deveneau diluate prin amestecare.
Abia în secolul 20, în cursul "revoluției neo darwiniene",
oamenii de știință, au unificat evoluția cu genetica.
Genele sunt lungi filamente de așa zise coduri,
sau instrucțiuni către celulele care clădesc toate ființele vii.
Oamenii de știință au realizat, în cele din urmă, că genele părinților
nu se amestecă când se combină în timpul reproducției.
Fiecare genă este moștenită în întregime...sau nu va fi deloc.
Oamenii de știință au mai arătat și cum apar noile variații.
Când animalele se reproduc, genele lor sunt copiate,
și puse în spermatozoizi și ovule.
În timpul acestui proces de copiere,
din când în când, apare câte o greșeală aleatoare.
Aceste greșeli sunt mutații,
care dau naștere unor noi caracteristici
asupra cărora acționează apoi selecția naturală Darwiniană.
Și, nu numai atât,
genele pot fi comparate cu o precizie foarte ridicată.
Genele din fiecare celulă din fiecare lucru viu
sunt făcute din ADN -
un cod al acelorași 4 chimicale, cunoscute ca A, T, C și G,
pe care acest tip de mașinării îl poate analiza.
Dacă celulele vor forma un hamster, un cal sau un om,
aceasta depinde doar de ordinea literelor din cod.
Așa cum Darwin ar fi prezis,
animalele situate mai aproape pe scara evoluției,
au mai multe similarități în codul lor genetic,
decât cele aflate la distanțe mai mari.
Iar aceste coduri pot fi afișate chiar aici, în laboratorul acestui om.
În 2000, Craig Venter a fost printre primii oameni de știință
care a făcut o hartă a genomului uman,
transcriind succesiunea literelor din codul genelor noastre.
În acest fel,
acesta a descoperit ultima dovadă a Copacului Vieții lui Darwin.
'Se uita la lumea vizibilă și vedea cât de diversificată e.'
Noi avem acum oportunitatea, cu acest set de instrumente,
să ne uităm la lumea invizibilă, la care el putea doar visa.
Și aceasta arată că există o imensă continuitate
de la cea mai simplă formă de viață până la cea mai complexă.
El desigur, a evidențiat diversitatea, pentru că asta a văzut,
în întrega natură, dar a găsit și similarități incredibile
între creaturi diverse. Chiar și la bacterii.
Pentru mine, ea nu este o simplă teorie!
M-am uitat la codul genetic
al acestei diversități de specii, iar acesta indică o continuitate.
Da. Bineînțeles, evoluția este o realitate!
- Așa este. - Nu e nici o îndoială în această privință!
Vreau să zic, nu se pune problema,
și mereu mi se spune, "Păi, adu dovezi!"
Și, serios, aduci cele mai bune dovezi.
Adică, fosilele sunt frumoase,
dar chiar și dacă nu am avea nici o fosilă, nicăieri...
Codul genetic numai el, ar fi fost de ajuns.
Doar dovezile din acest laborator ar fi de ajuns...
chiar mai mult decât îndeajuns!
Darwin a anticipat problemele teoriei sale.
Știința modernă le-a răspuns!
Evoluția prin selecție naturală
a fost verificată triumfător de realitate.
Caz închis, desigur!
Dar pot oare să-i conving pe acei elevi?
Ce este atât de frumos la ADN
este că a schimbat biologia într-un fel de știință computerizată,
căci fiecare animal și fiecare plantă poartă,
în fiecare din celulele ei, o carte cu instrucțiuni
pentru fabricarea acelui animal și a copiilor săi.
Aveți milioane de litere și puteți să le aliniați
și puteți lua ADN-ul șobolanului și ADN-ul șoarecelui
și le aliniați și spuneți,
"La fel, la fel, la fel... Ah! O diferență aici.
"..la fel, la fel, la fel... O diferență aici."
Și asta înseamnă că atunci când zici
că două animale, precum șobolanii și șoarecii,
au un strămoș comun, poți fi complet încrezător că așa este
pentru că numărul exact al similarităților este gigantic,
mult, mult mai mare decât Darwin ar fi visat vreodată,
iar lui Darwin i-ar fi plăcut să afle despre ADN.
Este chiar rușinos că nu a trăit suficient, ca să afle despre ADN!
Eu credeam deja în evoluție,
dar experiența aceasta m-a ajutat să înțeleg un pic mai multe despre ea.
Am vorbit despre asta mai mult în clasă, dar eu tot cred în Dumnezeu.
Dar încep să mă întreb dacă evoluția este adevărată sau falsă.
Cred în evoluție
dar nu cred că va fi vreodată acceptată 100%
pentru că sunt mulți oameni religioși împotrivă.
M-am gândit la ea mai mult
dar tot cred în ce-mi spune Biblia!
Când Richard a venit la noi la scoală azi,
am început să învăț despre evoluție
și mi-ar plăcea să învăț mai mult despre ea, dar nu vreau
să-mi lepăd religia și să o iau pe această cale.
Cred că evoluția este cea mai importantă parte
despre cum s-a dezvoltat Pământul,
dar încă îmi spun rugăciunile și continui să-mi trăiesc viața.
Am avut doar câteva ore cu acești copii ,
dar sper că îi va fi ajutat să înceapă să deschidă ochii
la realitatea minunată a vieții și, în cele din urmă,
să-și pună întrebări despre ceea ce au fost "făcuți să creadă".
Darwin obișnuia să gândească mult
făcând plimbări solitare de-a lungul acestei cărări,
în jurul casei lui, Down House.
La sfârșitul Originii Speciilor, el contempla cum o fâșie de pământ
de-a lungul unei cărări ca aceasta,
cu viața foșnitoare a plantelor, păsărilor, viermilor și insectelor,
s-a format datorită legilor nevăzute ce acționează în jurul nostru.
"Există măreție în această viziune a vieții!
"În timp ce această planetă se învârtea
"conform legilor neschimbate ale gravitației,
"dintr-un început atât de simplu
"forme fără de sfârșit, dintre cele mai frumoase
"și mai minunate
"au fost, și vor fi evoluat."
Datorită lui Darwin, noi, la fel ca toate celelalte specii,
știm că fiecare în parte
suntem o verigă din complexa țesătură a vieții.
Darwin ne-a arătat
că lumea este frumoasă și entuziasmantă
în absența unui Dumnezeu.
El a scos la iveală splendoarea vieții
și ne-a arătat cine suntem de fapt
și de unde venim.
În următorul episod, aflați despre
Darwinismul aplicat societăților noastre, în întreaga omenire,
teribila sa răstălmăcire,
în încercarea de a justifica competiția ucigătoare,
sau chiar genocidul.
În lumea genelor egoiste, ce speranțe mai are specia umană?
Traducerea varinos pentru Subs.ro