Ransel!
G R A D B E Z G R A N I C A
Kako je tata?
Loše.
Šta si ti očekivao?
Ne budi šokiran kad ga vidiš kako izgleda.
Nije hteo da dođem.
Ali mislim da nije nikad pomišljao...
da će dijagnoza biti tumor.
Od tada tvoj otac je drugi čovek.
Želi da ljudi misle da se ne plaši.
Uvek je tih i ošamućen.
Ali doktori su rekli da bez dodatnih testova...
ne mogu da budu sigurni.
Luise, Pjer je jedan od najboljih onkologa na svetu.
On zna da tvoj otac ima još nekoliko dana ili meseci...
i da će operacija samo produžiti bolest.
Zašto je onda ovde?
Moramo sve da pokušamo, zar ne?
Došli smo u Pariz jer je tvoj otac inzistirao na tome.
Trebalo je da ostanemo u Madridu.
Mislim da je hteo da dođete ovde jer ste se ovde upoznali.
Ovde ste se venčali. - Da. Upoznali smo se u ovom istom hotelu...
na prijemu De Gola za Nunsija.
Zar tata nije bio komunista?
Da, ali ja sam vodila prijem...
za fakultetski časopis.
Zamisli svog oca, model desničarskog biznismena.
Tata nikad nije bio za desnicu, Alberto, čak ni sada.
Sada niko nije za nikoga.
Ja jesam.
Ti?
Hajdemo u bolnicu.
U kojoj si sad stranci?
Uvak sam bio u istoj.
Politika nije više u modi, Luisito.
Žao mi je da smo morali da se upoznamo u ovakvoj situaciji.
Trebalo je da dođete ranije. Veoma si neposlušan.
Da, svi nam to kažu.
Reč je o velikom novcu.
Farmaceutska industrija obrče hiljade miliona.
Zar ti nije žao da se odrekneš porodičnog posla?
Zavisi.
A tvoj otac? - On ne zna šta hoće.
Svaki dan menja mišljenje.
Gde su oni?
Tata!
A Pilar?
Ne znam. - Mislila sam da nećete doći!
Gde je moj otac? - Rade još neke testove.
U ovo doba? - Dođi ovamo.
Zagrli me. Pokaži mi da nas još nisi zaboravio.
Bože, još uvek si isti!
I ti. - Ja?
Izgledam kao rođena majka. Sva uznemiravanja...
Zdravo. Ti mora da si Elin. Drago mi je da sam te upoznala.
I meni.
Ja sam Pilar. Da li je ovo prvi put da si u Španiji?
Ona govori španski.
I ja govorim engleski.
Izvini, nisam primetila! Trebalo je da mi kažeš.
I jesam. Rekao sam ti da je njena majka bila Argentinka.
I nismo u Španiji.
Svejedno...
Zaista ste lep par.
Prelepa je.
Čuvaj je, nemoj da budeš kao i drugi.
Dovode ga.
Jadnik.
Jadničak.
Rekli su da je dobro.
Broj koji ste okrenuli ne postoji.
Molim vas proverite na informacijama.
Víktore, sine.
Nemoj da me grdiš.
Znam da je trebalo češće da dolazim.
Oprosti mi. Žao mi je.
Hladno je.
Trebalo je da uključe grejanje.
Padaće sneg.
April je.
April?
Svejedno će padati sneg.
Nisi dolazio ovih dana.
Tek smo danas stigli.
Imaš devojku, Viktore, zar ne?
Došla je sa mnom, ali dok si ti spavao...
Doći će sutra.
Astrofizičar.
Nisi hteo da radiš u laboratrijama.
Ali tvoja druga dva sina te prate u stopu.
Da. I dobro im je išlo.
Ide im dobro.
Da.
Hoćeš li...
da okreneš ovaj broj?
Kad god možeš.
Ne, ne, ne...
Ne možeš odavde.
Izvana.
I koga da tražim?
Nikoga. Samo pozovi broj.
Želim da znam da li će neko da se javi.
Ne znam da li je jedan od brojeva pogrešan.
Uzeo sam pilule.
I kako se osećaš?
Zar ti nisu rekli da ću da umrem?
Broj koji ste okrenuli ne postoji. Molim vas, proverite...
Kako to misliš, nije te prepoznao?
Izgledalo je kao da razgovara sa mnom...
kao da to nisam bio ja.
Moj otac nikad nije bio preterano društven, ali...
Gledao je u mene i pričao sa mnom kao da...
Ne mogu da objasnim.
Trebalo je prvo da odspavaš.
A ti?
I moja devojka postoji.
Šokirana sam jer sam upoznala tvoju majku...
Upoznala sam Luisa, Alberta...
Pričao si mi o tim ljudima dve godine.
I?
Zadivljujuće je videti da imaju ruke...
da imaju noge, da se kreću.
Treba da se smiriš. - Zašto to kažeš?
Nisam ih poznavala, to je velika stvar za mene.
Čemu taj pogled?
Znam šta to znači.
Nalazimo se sa tvojom majkom za pola sata.
Vrati čep.
Vrati ga.
Hajde.
Ne, vrati čep.
Stani. Vrati čep.
Došao je oko ponoći.
Čekali smo ga od deset sati da večeramo.
Bili smo zabrinuti.
Gde je? Zašto nije nazvao? Da li se nešto desilo?
I odjednom je došao, samo tako, sav pokisao.
Rekao je da je celo veče proveo razgovarajući sa svojim ocem.
I da li je?
Kako je mogao? Njegov otac je mrtav.
Neki ljudi pričaju sa umrlima.
Niko ne priča sa umrlima, Lorena.
Neki ljudi ne veruju u Boga, ali ja pričam sa Njim.
Cenim ga. - Luise...
Odvezi Alberta do aerodroma.
Mora da da holandski ugovor advokatima.
Mama, razmišljali smo. Zašto...
ne sačekamo dok tati ne bude malo bolje?
Tati neće biti bolje.
Tata...
ovo je Elin...
moja devojka.
Tvoja devojka.
Zdravo.
Želela sam da vas upoznam. Víktor mnogo priča o vama.
Da li živite ovde?
Ne, u Argentini sa Viktorom, u San Huanu.
O, da, tako je.
Morate da mi oprostite.
Ne sećam se stvari.
Ljudi znaju da budu tako nepouzdani. Elin, pođi sa mnom.
Víktor ostaje sa tobom.
Idemo na izložbu mog rođaka.
Žan Fransoa, sećaš li se?
Dobro.
Nemoj da praviš probleme.
Víktore, imaš u ormanu šah. Elin, hoćemo li?
On je pacijent sa najviše posetilaca.
Izvinite. Ne govorim francuski.
Mnogo posetilaca.
O, da.
Mnogo posetilaca.
Hoćeš li da igramo šah?
Ne, hvala. radije ću da čitam.
Jesi li pozvao onaj broj?
Da, ali mora da je pogrešan. Neki brojevi nedostaju.
Sa kim to hoćeš da pričaš?
Ni sa kim. Nije važno.
Mogu li da upotrebim kupatilo? - Da, da.
Zašto nije uzeo pilule kad ih uvek uzima?
Možda nikad i nije.
Zar ne bi trebalo da kažemo doktorima?
Zar ne bi bilo bolje da saznamo zašto?
Zašto se pretvara? Ne liči na njega.
Tata bi rekao.
Ima nešto.
Nešto što nije rekao.
Uplašen je.
Víktore, i ja bih bio uplašen. Zna da umire.
Njegov um se gubi.
Ne, nije to.
Delom.
Ali imam osećaj...
da se sve vreme pretvara.
Pretvara? - Da, u svemu što radi ili kaže.
Ali u čemu se pretvara?
Da je bolestan ili da se gubi?
Posmatraj ga kada te ne gleda.
Hoćemo li?
Ti idi. Ja moram da nazovem Pilar i decu.
Spava.
Hajdemo da popušimo cigaretu. - Sada?
Upravo smo se vratili iz kafića. - Idemo ponovo.
Šta je?
Upravo sam video tatu kako pokušava da pobegne.
Pobegne? Išao je u šetnju.
Ne, rekao sam "pobegne".
Ne spava sada i nosi odelo preko pidžame.
Kada te je ugledao uplašio se je i vratio se.
Da, sakrio se iza ormana i obukao je odelo.
Hteo je da ode dok nikog nema.
Ali, Víktore, ako je hteo da ode...
samo je trebalo da kaže "Želim da odem", i to je sve.
Tačno? - Da.
Ne shvatam.
Šta da radimo?
Daćemo mu vremena da skine odelo.
Može da uradi nešto glupo.
Prošlog dana se popeo na krov i skoro je pao.
Kao kad ste bili deca. O čemu spletkarite?
Zdravo, mama.
Ništa, samo smo...
Išli da pušimo.
Hajde, idi...
ili će nas grditi, kao i uvek. Hajde.
Hajde.
Tata, jesi li dobro?
Misliš da ne znam šta radite sa mnom?
Idem da pišam.
Takvi su bili brojevi pre 40 godina.
Slova su bila pozivni broj područja.
Ovo bi sada bio broj.
Hvala. - Nema na čemu.
Ujače, hoćeš li da ideš sa mnom? - Ne, to me plaši.
Imam vrtoglavicu. - Kao tetka Karmen.
Pa kako putuješ kroz svemir ako te to plaši?
Ne putujem. Samo proučavam zvezde.
Odavde? - Ne, od kuće.
To ga plaši, pa pošalje prazan svemirski brod.
Onda sedne u svoju fotelju i sa daljinskim upravljačem...
ga usmerava.
To je dosadno. Postoje li vanzemaljci?
Da, ali su ovde!
Da li si pričao sa svojim bratom o holandskom poslu?
Šta tu ima da se priča?
Da tvoja majka i Alberto žele da prodaju laboratorije.
Ja nisam najbolja osoba da da mišljenje o tome.
Mislim da tvoj muž... Izvini, tvoj bivši muž...
je direktor ili...
Ne, izvršni šef. - To je to.
I on će znati šta treba da se uradi.
Luis je budala, i tvoja majka to zna.
Misliš li da ako se tvoj otac složi da potpiše...
Alberto će dobiti Luisov posao?
Mislim da moj otac nije trenutno previše zabrinut za firmu.
Idem sa Elin. - Pitaj svoju majku.
Možeš zauvek da je odvedeš ako želiš.
Karmen, dolaziš li?
Ne.
Kukavice. - Čekaćemo vas ovde.
Idemo.
Kako si?
Plašila sam se ponovo da te vidim.
S obzirom da ne znamo pravu veličinu tumora...
šansa da nađemo nešto neočkivano kada počnemo...
povećava rizik operacije.
Izvinite. - Da?
Ne znam, ovo može da zvuči glupo, ali...
Zašto pričamo o operaciji...
koja ne garantuje dobar rezultat...
a da se ne konsultujemo sa njim?
Tvojim ocem?
Víktore, tata nije u stanju da odlučuje.
Pretpostavljam da si bio sa njim.
Maks je u psihološkom stanju koje se graniči sa poremećenošću.
Čak i tad, ne razumem zašto ne čujemo njegovo mišljenje.
Na kraju krajeva, govorimo o njegovom životu.
Víktore, ono što Pjer misli...
Znam tačno šta on misli. Dajem moje mišljenje.
I ja, kao glavni u medicinskom timu koji ga leči.
Žao mi je ako sam vas uvredio. - Ne, ne.
Naprotiv.
Ali mislim da o ovome treba da raspravite među sobom.
Da li stvarno misliš da tata može da odlučuje kada ne zna ni koji je dan?
Ili misliš da se svi igramo sa njegovim životom i da nas nije briga?
Da li misliš da znaš bolje od doktora?
Mama, samo hoću da kažem da treba i njega da pitamo za mšljenje.
Ne mogu to bolje da objasnim.
A ako hoće da skoči kroz prozor, da ga pustimo?
Idem da se izvinem Pjeru.
Ostaću večeras sa tatom.
Da?
Da, šta je?
Ne, ja ću doći po tebe.
Ja ću da kupim i doći ću po tebe.
Ne znam, Pilar. Koliko god je potrebno.
U redu, zdravo.
Idem na trenutak u Pjerovu kancelariju, ali ti možeš da odeš.
Sutra je Lorenin rođendan, proslavljamo ga večeras.
Nisam raspoložena za rođendane.
A ti se odmori. - Veoma mi je žao.
Uzeću taksi.
Povedi Víktora. - Ne.
Ostaću sa mamom.
Idemo.
Izvinite.
Mogu li?
Šta nije u redu, tata?
Tata...
Znam da nešto nije u redu.
Pomozi mi.
Treba neko da mi pomogne.
Zar nisi otišao sa braćom?
Ne, otišli su da pokupe decu i Pilar.
Ako hoćeš da ideš na rođendansku zabavu, ja ću ostati.
Ne...
stvarno.
Hoću da budem sa njim.
Teško je nadoknaditi izgubljeno vreme, zar ne?
Da.
Biću tu odmah ujutro.
Zdravo.
Srećan ti rođendan...
Evo jedan poklon. - Nadam se da ti se dopada moj.
Jedan od tvoje ujne. - Evo.
Hvala.
Nema na čemu! Tvoja ujna...
Tvoj brat.
Prvo tvoj otac. - Zdravo.
Pogledajte koga sam pronašao u hotelu.
Bea! - Bea!
Kako je moja mala devojčica?
Srećan rođendan. Zdravo.
Šta je ovo?
Iznenađenje.
Jesi li zamislila želju? - Da!
Pa, evo je.
Pronašla si!
Ovo je Beatriz, Luiseva devojka. Víktor, naš mlađi brat.
I njegova devojka Elin. - Zdravo, toliko sam želela da vas upoznam.
Zadovoljstvo mi je.
Zdravo. - Zdravo.
Zdravo, Karmen. - Zdravo, Beatriz
Sedi ovde.
Don't worry, sešćemo ovde.
Bea, hoćeš li torte? - Naravno. Pa, kaži mi.
Jesi li bila na skeli? - Da!
Kakav je bio let?
Užasan. Plašim se aviona. Ovo je drugi put da sam putovala avionom.
Eto, da ilustrujem...
morala sam da zamolim muškarca pored mene...
da li mogu da se uhvatim za njegovu ruku. Ali, svejedno...
ovde sam sada.
I vraćam se vozom. - Kada?
Ne znam.
Kako je tvoj otac?
Kako mu je?
Možemo da ga vidimo sutra ujutro.
I nju ćeš da vodiš tamo?
Deco...
hoćemo li da idemo da se igramo u baštu?
Ne, ja ostajem ovde.
Zašto to radiš?
Pilar, mislim da... - Nisam te pitala.
Kakav je ovo primer za tvoju decu?
Mogao si da mi kažeš da ćeš da je dovedeš.
Nisam znao da dolazi.
To je bilo iznenađenje.
Sigurno jeste.
Iznenađenje da se vidi kako dadilja napreduje.
Pilar, mi proslavljamo...
Ne brini, odlazim. Lorena, Alehandro, idemo!
Bar imam osećaj za pristojnost i manire.
Ali zašto odlazimo? - Tišina.
Hajde. Možda ih nikad nije ni naučila.
Mama, zaboravila sam poklon! - Idi uzmi ga!
Hajde.
Klasa ne može da se nauči, bez obzira koliko si slatka.
Veoma mi je žao.
Pa...
Elin je videla tipičnu špansku scenu.
Alberto!
Ko želi piće?
Ja.
Nešto jako.
Moram da odem odavde.
Moraš da mi pomogneš da odem odavde.
Moram da odem odavde.
Tata...
Umišljaš stvari. Pokušaj da se opustiš.
Ne smeš da prestaneš da uzimaš lekove.
Niko ne želi da te povredi.
Ako želiš da odeš, niko te neće zaustaviti.
Ovo je bolnica, tata.
Nikad ti neću reći gde je.
Ovo...
nije bolnica.
Oni nisu doktori...
ili medicinske sestre.
Zar ti nisu rekli? Svi veruju da grad...
nema granica.
Šta da radim?
Ne pričaj pred njima.
Moraš da nabaviš beli kaput...
kao što oni koriste...
i bedž sa imenom.
Možemo samo to da uradimo...
u subotu ili nedelju...
kada se smene menjaju ujutro.
Ne gledaj u kamere. Posmatraju nas.
Dođi sa autom...
i ostavi moju robu unutra.
Nemoj da tvoja majka vidi da je uzimaš.
Ni ona niti bilo ko.
I šta ćemo onda?
Ransel.
Ransel? - Da.
Moramo da ga upozorimo pre nego što dođu.
To je zamka.
Beži.
Beži pre nego što te vide.
Ja ću da im skrenem pažnju.
Beži!
Zdravo, ljubavi. - Zdravo.
Gde je Elin? - U kupovini je, sa Karmen.
Znači upoznao si dadilju?
Luisovu ljubavnicu.
Da, juče.
Da li misliš da je u redu to što je došla ovamo?
Ne znam. Ona je sada njegova žena...
Ne razumem te. Mora da starim.
Da li ti ime Ransel nešto znači?
Ransel?
Ne, nikad ga nisam čula ranije. Zašto?
Bez razloga.
Evo ih.
Možeš il da otkriješ kome pripada ovaj broj...
ili koja je adresa?
Adresa.
Veoma si ljubazan.
I...
Možeš li da proveriš pod Ransel?
Ništa više ne mogu da ti kažem.
Ransel...
Ne.
Nema ništa pod Ransel.
Ništa?
Šta to radiš?
Tražio sam makaze.
Mi nemamo makaze.
Kako to misliš? Ja imam makaze.
Nikad nisi imao makaze.
Molim?
Evo mojih makaza.
Šta se dešava?
Uplašen je.
Nikome ne veruje, laže.
Sam je u nečemu što je izmislio.
Moraš da kažeš doktorima i svojoj majci.
Luis je u pravu.
Ali on ne želi da iko zna. Inače ne bi se krio.
Da, ali tvoj otac je bolestan, i doktori su rekli da tumor...
može da utiče na... - Ne razumeš.
Nije važno utiče na njega...
ili gubi pamet ili ako...
ima dvojnu ličnost.
Najgore je što on misli da mu mi nešto radimo.
Ne uzima svoje pilule, želi da pobegne...
stalno zove broj telefona koji ne postoji.
OK, ali ne istresaj se na meni, nemam ništa s tim.
Radim ono što mi se kaže...
šetam sa tvojim snajama...
idem sa tvojom majkom, sa decom.
Izvini.
Osećam se izgubljenim.
Da znam kako da ti pomognem, pomogla bih ti.
Ako hoćeš, ostaću.
Ne, ne treba.
Uradila si dovoljno. Ne možemo oboje da budemo....
daleko od opservatorije. - Ko je sada s njim?
Alberto.
Šta je bilo? - Jebu se!
Zna da smo u istom hodniku i jebe je!
Šta je bilo?
Ovo je hotel, ne javna kuća!
Tvoja deca su u ovom hodniku!
Ne diraj me! Da se nisi usudio!
Ne diraj me!
Šta?
Hej, vratite se u krevet.
Uđi unutra.
Víktore...
Uđi.
Gubi se odavde!
Pokrij se.
Pilar, šta nije u redu? - Kako to misliš, šta nije u redu?
Kako vrišti zvuči kao da je ubijaš.
Kad udarate od zid kao i svi...
Kao...? - Pilar, smiri se.
Ne diraj me!
I veoma sam smirena.
Slušaj...
imaj bar obzira...
pogotovo kad su deca tvog ljubavnika praktično iza sledećih vrata...
a otac mu umire.
U pravu si. Sutra ćemo promeniti sprat.
Zašto? Može ona da promeni, zar ne?
To si htela, zar ne?
Spavanje u mom krevetu nije dovoljno.
Da li si to znao, Víktore?
Bila sam u bolnici. Pobacila sam...
a on ju je jebao u mojoj kući.
Želiš sve.
Kad bih samo ja umrla...
Pa, nećeš to dobiti.
Ovo je moja porodica.
Ti prodaješ samo pičkicu.
Pilar, dosta je.
Ne brini se, sutra se vraćamo u Madrid.
Ne moraš da se pozdravljaš sa decom.
Dovoljno su te čuli večeras.
Tata?
Tata, jesi li dobro? - Odlazi. Idi odavde.
Tata, otvori vrata.
Odlazi!
Pusti me da uđem, molim te.
Zašto si joj rekao?
Znaju da samo ja mogu da ga nađem.
Da li misle da ću te odvesti kod njega?
Nikad to neću uraditi.
Neću. - Tata...
nisam hteo ništa da im kažem. Samo sam hteo da znam ko je Ransel...
da ti pomognem. Moraš da mi veruješ.
Pomoći ću ti da pobegneš. Uradićemo to u subotu.
Nabavio sam kaput i bedž sa imenom.
Izaći ćemo na zadnja vrata, kada se promeni smena.
Molim te, otvori vrata.
Da li je u kupatilu?
Da, upravo je ušao.
Mora da se obuče. Odvode ga.
Tata! - Gde ga vode?
U drugi centar, da urade još testova za operaciju.
To je deo ove bolnice.
Da li to mora da bude sada?
Da, valjda.
Mogu li ja da idem s njim?
Da ideš s njim? Ne.
Da li nešto nije u redu?
Ne, ne.
Tata, otvori vrata.
Hoćeš li da idemo sa tobom?
Ne.
Staviću poslednji izveštaj Holanđana u tvoju torbu.
Možeš da ga pročitaš, ako hoćeš.
Vratiće se u subotu.
Víktore.
Gde su ostali?
Biće dole sada.
Da li je tata ikada posedovao...
kuću ili apartman u Parizu?
Ne, ne koliko ja znam.
Gde jedemo? - Ne znam.
Alberto će nam reći.
Ne sviđa mi se.
Ja sam to predložio, kao oproštaj od Elin. Može da nas opusti.
Da.
Da li je Pilar otišla?
Da.
Zdravo! - Pogledaj te lepotice!
Izgledate predivno!
Gde je Beatriz?
Evo je dolazi.
Ona je nešto najbolje što se dogodilo Luisu.
Jadna Pilar.
Karmen, Pilar je nepodnošljiva.
Zašto je došla?
Misli da će ako se dogovorimo sa Holanđanima...
završiti bez ičega, a da će dadilja dobiti sve.
Nemoj da je zoveš dadiljom. - Navika.
Alberto misli da je bolje tucati dadilju...
nego je oženiti. - Stvarno?
Ne, neću o tome da raspravljam.
Poznajem sebe.
Koje je moje piće? Kakva gomila!
Da li je Beatriz svesna? Možda se nikad ne vrati.
Hajde da igramo.
Svi ste vi besposličari.
Ako dođemo do plesnog podijuma.
Hajde, idemo da igramo. Hajde.
Hajde, avion odlazi.
Nadam se da je čudo.
I ja. Samo kad bi čudo postojalo!
Šta si naumio, Víktore?
Ja? - Da, ti.
Tvoja mama je rekla. - Šta?
Nadam se da znaš šta radiš.
Pa, avion odlazi. - Víktore...
Znam da me voliš i da ja volim tebe...
i nema sumnje u to.
I znam da sam dosadna kad ti stalno govorim...
da želim da se udam za tebe.
Samo još ovo da ti kažem...
i onda ću se okrenuti i otići.
Želim da znaš da ti se divim više nego bilo kome.
Dobro. - I da...
Želim da budeš siguran da želiš da budeš sa mnom.
Ne znam šta se dešava sa Karmen, nije me briga...
ali kada sve središ dođi kući.
Čekaću te, šta god odlučio...
ja ću se slagati.
Ćao, ljubavi moja.
10 sati.
10 sati?
Da, smena se sada menja.
Ah, 10 sati, da.
Moramo da budemo pažljivi.
Možda nas puste da bi mogli da nas prate.
Ne, ne znaju ništa.
Gde idemo?
Ne mogu da ti kažem.
U redu. - Idemo.
Ključ.
Da, evo ga.
U redu, idemo.
Ti idi prvi. - Da.
Moramo brzo da odemo odavde. Gde je auto?
Ne brini se, niko nas nije video. - Da...
Mogu da nas vide. - Ne.
Zašto je on ovde?
Luis?
Da, Luis.
Ide sa nama. - Ne! On je sa njima.
Ne, on je sa nama. I on želi da ti pomogne.
Ne, ti si lud, ti si lud. Gubimo se odavde!
Stani, stani, stani. Reći ću mu da ode.
Smiri se.
Neću dugo.
Šta nije u redu? - Ja ću ići s njim.
Ti idi u hotel. Ako pitaju, pravi se glup.
Gde idete? - Ne znam. Ostavi uključen telefon.
Víktore... Víktore!
Vratio sam se.
Da li znaš...
zašto ga traže?
Ransela.
Jer jedino on zna put iz grada.
Ne znam gde sam.
Gde želiš da ideš?
Moraš da mi veruješ.
Moramo da nađemo Ransela...
pre nego ode do stanice.
Biće kod kuće.
Ako nije tamo, biće kod fontane sa ostalima.
Idemo.
Čekaj me ovde.
Nije unutra.
Čekaj me ovde. Pogledaću da li je kod fontane.
Gde je... fontana?
Treba da je ovde.
Ovde...
Gde je... fontana?
Treba da je ovde.
Sve si promenio.
Ovo...
nije ta ulica.
To je laž.
Ransel...
Gde je on?
To je zamka.
Tata, jesi dobro?
Fontana nije ovde, Víktore.
To nije ista ulica. - Ne brini se.
Pronaći ćemo je. Smiri se.
Nemoj da dozvoliš da uđe u taj voz.
To je zamka.
Moraš da ga pronađeš. Kaži mu...
da si moj sin.
Daj mu...
ovo dugme.
Tako će razumeti...
da nešto...
nije u redu.
Dugme...
Daj mu ga.
Znaće...
da je u opasnosti.
Mogu li da popričam nasamo sa Víktorom?
Naravno.
Idem da popijem kafu.
Neću dugo.
To je bila Luisova ideja, zar ne?
Šta?
Ne znam šta on smera.
Hoće da ubedi oca da radim protiv njega.
Samo pratim mamine instrukcije.
I?
Gde ste bili?
Šta misliš gde smo bili?
U šetnji.
Taksijem, do centra Pariza?
Misliš da smo ga odveli da napravi novi testament?
Stvarno to misliš?
Luis nije išao s nama i nikad nije predložio tako nešto.
Misliš da bi Luis to uradio?
Da li bi ti to uradio?
Stvarno mi je žao.
Tako me je zamolio da sam se sažalio.
Nisam mislio da će mu šetnja naškoditi.
Pjer misli da je bolje da su uvek dve osobe pored njega...
i to samo u vreme poseta.
Treba da porazgovaraš sa Luisom. Možda će ti on reći gde su bili.
Ne treba da razgovaram sa Luisom.
Ko je taj Ransel?
Niko.
Ko živi na četvrtom spratu?
Kaže da je zatvoreno već 40 godina, niko tamo ne živi...
a vlasnik ne želi da iznajmi.
Zašto je 40 godina krio od svih da ima apartman...
koji je povremeno posećivao?
Da li je on Ransel? Da li on traži sebe?
Kaže da nikad nije postojala fontana. Ali da je u tom kafiću...
bila knjižara koja se zvala "Fontana".
Dolazilo je mnogo Španaca.
Iz komunističke partije.
Ne seća se sada baš najbolje.
Niko im tada nije davao imena, i Ransel bi mogao da bude pseudonim.
Tvoj otac je bio u Komunističkoj partiji.
Da.
Šta tražiš?
Prema tvom mužu, advokata za promenu testamenta.
Prema mom ocu...
nekoga ko je u opasnosti ako uđe u voz...
ili nekoga ko je ušao u taj voz.
Mislim da moj otac veruje da proživljava nešto...
što se dogodilo pre 40 godina.
Zašto ga ne pitaš?
Jesam. Znaš li šta je odgovorio?
Kada sanjam, oni koji su nas zaključali u tom gradu...
gledaju u moje snove...
i sve otkriju.
Tvoj otac ludi, Víktore.
Da, ali on to ne zna.
Šta ćeš da uradiš?
Da potražim tog duha Ransela.
Ako je bio u Komunističkoj partiji, mora da je negde registrovan.
A ako ne postoji?
Postoji. Znaš zašto?
Jer neko iz moje drage porodice ne želi da ga nađem.
Iz tvoje porodice?
Izvini, ali ne mogu da te pratim.
Teško je pratiti.
Pivo?
Uzgred...
zašto si ovde?
Ako hoćeš iskreno, pratila sam te.
Imaš li auto?
Da.
Hoćeš li da me odvezeš do stanice?
Između tog da te pratim do tamo ili da te odvezem...
radije ću da te odvezem.
Hvala mnogo, Huane. Pozdrav.
Víktore...
On će proveriti. Moj prijatelj iz novina.
Pogledaće fajlove Komunističke partije.
Ako nešto pronađe, poslaće faks u hotel.
To je odlično, hvala.
Nikome neću ništa da kažem. - Tako je.
Zdravo, Mari.
Zdravo, draga. Hoćeš li piće?
Ne, samo želim da znam ko ide u bolnicu.
Víktor i ja. Čekam ga.
Kako je mala? - Dobro je.
Voli da bude sa mojom majkom.
Moram sutra da idem, ponovo počinje škola.
Osim ako ne želiš da ostanem. - Ne.
Učinila si dovoljno. - Presvući ću se i dolazim.
I doći ću da vidim Maksa pre nego što odem. - Dobro.
Da li si zvao bolnicu?
Da, dobro je, jeo je.
Zašto si me lagala?
Mama.
Kaži mi ko je Ransel.
Hoćeš li nešto?
Šta? Ne, ne, ništa.
Ransel je bio prijatelj tvog oca...
pre nego što sam ga ja upoznala.
Oboje su pripadali grupi...
koja je predstavljala vezu između Madrida...
i partijske organizacije u izgnanstvu.
Širili su propagandu u Madridu.
To je bila njihova misija.
Ali jednog dana, neko ih je izdao španskoj policiji...
i čekali su ih na granici.
Tog dana, Ransel je došao sam.
Tvoj otac, niko ne zna zašto...
nikad nije ušao u taj voz.
Da li ga je on izdao?
Svi su tako mislili.
Ransel je osuđen na 10 godina.
I umro je u zatvoru.
Umro je nakon 4 godine, od zapaljenja pluća ili nečeg sličnog.
Tvoj otac nikad nije otišao da ga poseti.
I nikad sebi nije oprostio.
Nikad o tome više nije pričao, do sada.
Víktore.
Víktore, zaboravi na to. Niko ne može da mu pomogne.
Ne možeš da oživiš prošlost.
Možda je trebalo da ti o tome kažem ranije...
ali sam čekala da oprosti sebi.
Ili da zaboravi na to.
Uradila sam sve.
Pokušala sam sve, objašnjavala sam mu, borila se s njim...
Ali je prestao da priča sa mnom. Nije hteo da gleda u mene.
Ne znam o čemu je razmišljao.
I vidim kako se postepeno gubi...
zbunjuje pamćenje sa romanima koje čita.
Više nije isti.
Nije pri sebi.
Kad god želite.
Hoćemo li?
Ja ću malo kasnije.
"Hoakín Navaro Montaves. Ili "Ransel".
Profesor književnosti. Rođen u Santanderu 1925. godine.
Član je stranke od 1957. godine.
Uhapšen za zaveru protiv države i osuđen...
na 10 godina zatvora."
Da li ti je Alberto rekao da završavaju sporazum u Amsterdamu?
Da.
Da li ti je rekao kada? - Ne.
Uđi. Noćas niko ne spava.
Zdravo.
Htela sam da se pozdravim, odlazim sutra.
Da, zdravo, Elin.
I ja odlazim. Svratio sam na piće.
Poljubi malu.
Laku noć. - Laku noć.
Da, sve je u redu.
Da, spavao sam.
Nije važno. Nazvaću te ujutro.
Da. Ljubim te.
Takođe.
Šta li sad Luis misli?
Nije me briga. Nikad me nije bilo briga.
Zašto nisi otišao u bolnicu?
Zašto?
Da mu kažem da je prekasno da tražim mrtvog čoveka?
Ransel je mrtav?
Da.
Znaš zašto?
Jer ga je moj otac...
moj otac, njegov ortak, njegov prijatelj...
izdao.
Tvoj otac?
Osuđen je na 10 godina i umro je u zatvoru.
Sada ga on traži.
Kakva ironija.
Užasno.
Da?
Da, Elin.
Ne.
Naravno da sam sam.
Rekao sam ti ranije, spavao sam.
Ne želim da pričam s tobom?
Spavao sam. Kunem se da ću da te nazovem čim ustanem.
Volim te. Naravno da hoću.
Ćao.
Kako je tvoj otac? - Stabilno, hvala.
Mogu li da dobijem ključ od sobe moje majke?
Moram ovo da joj ostavim. - Naravno.
GRAD BEZ GRANICA
Izvinite.
Gde je moj otac?
Moj otac... Gde je moj otac?
Vaš otac je u drugom delu. - Gde?
Posete nisu dozvoljene.
Gde je Pjer, doktor? - Pjer...
ne radi danas. Sutra.
Pitajte svoju majku. Ona zna.
Víktore.
Da li nešto nije u redu?
Ne. Ne znam. Ne dopuštaju nam da ga vidimo.
Da li znaš zašto?
To je samo za vreme dok ga pripremaju za operaciju.
I mora da bude izolovan?
Ne znam, ja nisam doktor.
Ransel nije umro u zatvoru.
Niko ne može da napiše roman 20 godina nakon svoje smrti.
Ko je Ransel, mama?
Pronaći ću ga.
Ko je on?
Šta se dogodilo?
Neka ti on objasni.
Zašto si me ponovo slagala?
Ti nisi najpogodnija osoba da pričaš o lažima, Víktore.
A sada, ako dopuštaš, prijatelji me čekaju.
Evo je.
Da pođem s tobom? - Ne, u redu je.
Šta ćeš da radiš sada?
Idem da sačekam Sofiju ispred škole. Blizu je.
Hoćeš li doći kući?
Da, ne, ne znam.
Pa... - Svejedno, hvala.
Da?
Da li Hoakin Navaro živi ovde?
Da, ali nije tu. Šta želite?
Ja sam sin njegovog prijatelja.
Možete li da uzmete moj broj telefona i da mu kažete da me nazove?
Voleo bih da razgovaram s njim. - Da, doneću olovku i papir.
Ako vam nije teško... - Naravno da nije.
Ja sam u hotelu...
Ne, sačekajte.
Ipak je bolje...
da mu kažete da me nazove na moj mobilni.
I kažite mu da sam ja sin...
Maksimilijana Martína.
Dobro, reći ću mu.
Hvala vam. - Nema na čemu.
ZA VÍKTORA MARTÍNA
Zar ti se ne dopada?
Lepo je.
Za tvoju sobu.
Kaži hvala. - Zašto? Ne dopada joj se.
Zar ne, Sofía?
Problem je što joj se spava. Hajde, vreme je za spavanje.
Poljubi kuma. - Laku noć.
Da vidiš samo kako će da ti osvetli sobu.
Lepo je, zar ne?
Sipaj sebi piće. Tamo je.
Tvoje ime nije izbledelo.
Lice jeste.
Meša se sa drugim licima i postaje iskrivljeno.
Ne znam da li je to sve deo torture.
Ne mogu više da kažem.
Ne znam da li će da ti daju ovo pismo.
Ne znam da li je on prijatelj ili i on laže.
Voleo bih da te zagrlim, ali umirem.
Nije preostalo još puno vremena.
Video sam voz, video sam ih unutra...
mnogo puta, kako čekaju tebe...
a ti to ne shvataš.
Da shvataš pobegao bi na vreme.
Ili su oni sve to namestili da bih im ja odao gde si.
Moram da te sprečim da uđeš na taj voz...
jer će te odvesti u tvoju smrt.
Ili si možda već mrtav.
Kao i ja.
Zdravo. - Zdravo.
Hoakin se nije vratio.
Da li je dobio moju poruku?
Da, ali nije tu i ne zna kad će se vratiti.
Žao mi je.
Možete li da mi date njegov broj telefona?
Ne, rekao mi je da ne može da se vidi sa vama.
Izvinjava se, ali je veoma zauzet. Hoćete li da uđete?
Ne, ne, hvala vam.
Slušajte...
kažite mu da Maks, moj otac...
mora da ga vidi.
Veoma je bolestan, neće živeti još dugo.
Da, reći ću mu, ali...
Polovniu godine provodi u Parizu i...
Parizu?
Da li je on sada tamo?
Moj otac je takođe u Parizu.
Molim vas...
kažite mu da me kontaktira.
Kažite mu samo da popije kafu sa mnom.
Pet minuta. Samo pet minuta.
U redu, uradiću to.
Imate li olovku?
Uvek vas tražim olovku.
Hvala. A malo papira?
Kažite mu da ću da ga čekam...
na ovoj adresi u Parizu, sutra, čitavog dana.
I takođe mu kažite da sam vam dao dugme.
Razumeće.
Reći ću mu.
Hvala za sve. - Nema na čemu.
Alberto je zvao. Operisaće tvog oca.
Luise, slušaj!
Luise, hoćeš li da se smiriš?
Kada je operacija?
Tačno. To je potpisao Pjer, zar ne?
Kažu da je nesposoban za sve.
Ti si bio na tom porodičnom sastanku.
Rekao sam, ti...
Ti si bio na porodičnom sastanku!
Razgovarao si sa njim?
Mogu da odlože operaciju.
Bićeš srećna.
Imenovaće drugog glavnog izvršioca. I ko će to biti?
Ne tiče me se.
Neću da kažem moje mišljenje...
a voz ne želi da čuje tvoje.
Kakve gluposti!
Svejedno...
idem da spavam, ili bar da probam.
Pomeri se.
Razgovarala sam i sa tvojim bratom.
On misli da radi ono što je najbolje za svakoga.
Moja majka verovatno kaže isto.
Šta ćeš da uradiš?
Šta mogu da uradim?
A šta je sa nama?
Reći ću Albertu.
Ne...
Nemoj da mu govoriš.
Shvatam.
Nikad nisi bio zaljubljen u mene.
Ja mislim da jesam.
Odlaziš.
Ponovo.
Mislim da je tako najbolje.
Najbolje za tebe.
Da.
I za mene.
Ne želim...
da umrem go.
Da.
Da, da, to sam ja.
Ne, silazim odmah.
Da, u kafeu.
Da.
Pretpostavljam da u svakom dobu...
postoje mnogi koji sanjaju o društvu...
koje je inteligentnije.
I, kao i mi, oni se bore za to.
Ali postoje drugi elementi koji sve oteraju...
i postave pravila igre.
Snovi su rasprodati, deo po deo...
skoro da i ne primetiš.
A život te obuhvati...
odnese te.
Zato moraš da se boriš.
Ali te iscrpi.
Istina je.
Ne zavidim mu ni na čemu. Nikad i nisam, čak ni u zatvoru.
Tvoj otac je uvek bio dobra osoba.
I siguran sam da je nastavio da bude. Ali bio je kukavica.
Sa takvim kukavičlukom, tako uobičajenim moram da kažem...
takvi ljudi koji...
Kako to da kažem?
Koji misle da nisu sposobni, koji ne veruju u sebe.
Svi imamo u sebi deo toga, siguran sam.
Te noći, kada se Maks nije pojavio na stanici...
razvlačio sam vreme.
Za vreme mog hapšenja, suđenja, prvih meseci u zatvoru...
čekao sam sve vreme da vidim njegovo lice.
A zatim i telefonski poziv, pismo, bilo šta.
I jednog dana...
ne znam kada, ili u kom trenutku, prestao sam da čekam.
Zaboravio sam ga.
Zaboravio sam ga ovde...
iako mogu da se setim svake reči, svake pesme, čak i nekih majica.
Morao sam da nastavim da živim.
Zbog toga neću otići da ga vidim.
Ne mogu. Ne želim. Nemojte da me shvatite pogrešno.
To nije pitanje ponosa ili osvete.
Rekao sam vam ranije da se ne bih usudio da vas osuđujem.
Ako mislite da ne treba da idete...
nemam više argumenata.
To nije moja priča, vaša je i njegova.
Bila je moja.
Ne više.
Neću da poričem da sam mislio da je više moja nego od tvog oca.
I nije istina da me je vreme ojačalo.
Dirnut sam saznanjem da je Maks sačuvao tu kuću...
gde smo proveli period koji je bio veoma...
veoma lep, veoma važan u našim životima.
Ali pre 40 godina.
Videli ste je, sada je prazna.
Pa zašto ste došli?
Ako treba da budem iskren, zbog vas.
Ne zbog njega.
Kada mi je Aleks rekao za dugme...
imao sam osećaj da je vredno doći.
Žao mi je što ne mogu da idem sa vama.
Moraćete nešto da smislite.
Da.
Moraću nešto da smislim.
A ne znam šta.
Da bar imam maštu likova iz vašeg romana.
Da bar znam puteve da izađem iz ovog grada.
I...
da dovedem mog oca da uradi ono što nije uradio te noći.
Jer, stvarno...
samo je želeo da vas upozori.
Kažite mu da ste me videli.
Ne znam...
Mora da je strašno kad bolest promeni nekoga koga volite...
u ludaka.
Do danas, mislio sam upravo suprotno.
Mislio sam da...
Znam da je ludilo...
možda nešto najgore što može da vam se dogodi.
Ali moj otac je pronašao, ili je izmislio mogućnost...
da oživi tu noć.
I da je spreči.
Za njega, Ransel još nije ušao u voz.
On još uvek nije izdao svog prijatelja.
Nije me on izdao.
To je bila Mari.
Moja majka?
Ali zašto?
Ljubomora.
Jednostavno, ljubomora.
Ja sam bio smetnja, element koji treba da se eliminiše.
I uradila je to.
Mari je bila veoma pametna, tačno je znala šta želi.
Tvoj otac nije mogao sebi da oprosti još jednu izdaju.
Ili da zna za nju.
Da zna za nju od tada.
Ne znam šta je gore.
Pa.
Bar znate da vas moj otac nije zaboravio.
Ako se predomislite, pozovite me.
Hoću.
Hvala što ste došli, što ste odvojili malo svog vremena.
Bilo mi je zadovoljstvo. - Takođe.
I hvala još jednom.
Da li tražite vašeg oca?
Da li vam je majka dala koverat?
Koverat?
Koverat od vašeg oca.
Da, hvala vam.
Otišao si u Madrid.
I video si ga.
Da.
Hoće li da dođe?
Ne.
Pretpostavljam da mi nije oprostio.
Nisam ni ja njemu.
Imala sam samo 22 godine...
i bilo mi je stalo samo za tvog oca.
Nema potrebe da objašnjavaš. Nažalost...
Nećeš da veruješ ništa što ti kažem.
Neću.
Jedno ćeš verovati.
Da moram ponovo to da uradim...
uradila bih.
U pravu si.
Jesi li siguran da možeš za to da mi zameriš?
Još otkada je Luis rođen...
uradila sam sve da ne bi sumnjao u svog oca.
Za njega.
U šta da sumnjam?
Njegovu seksualnost?
Ransel i ti imate nešto zajedničko.
Mora da sam to nasledio.
Bio je arogantan, kao ti.
Šepurio se sa svojom homoseksualnošću kao sa zastavom.
Uobraženo, ponosno...
Ophodio se prema drugima kako mu je bilo volja.
Molim te...
Nema potrebe da objašnjavaš.
Ne zanima me.
I ne zanima me zašto si to uradila. Stvarno.
Ali, bar sada...
samo sada...
kada mu nije preostalo mnogo vremena...
ostavi ga na miru, za ime Boga. Neka umre u miru.
Zar te nije stid...
da stalno ideš napred i napred...
i napred.
Zar se ne umoriš?
Da nisam to uradila...
ti možda ne bi ni postojao.
Samo zbog toga treba da mi budeš zahvalan.
Mama, idi dođavola.
Idi dođavola.
Ne, izvini, prvo mi daj pismo...
jer mislim da je za mene.
"Tvoje ime nije izbledelo.
Lice jeste.
Meša se sa drugim licima i postaje iskrivljeno.
Ne znam da li je to sve deo torture.
Ne mogu više da kažem.
Ne znam da li će da ti daju ovo pismo.
Ne znam da li je on prijatelj ili i on laže.
Voleo bih da te zagrlim...
ali umirem.
Nije preostalo još puno vremena.
Video sam voz, video sam ih unutra...
mnogo puta, kako čekaju tebe...
a ti to ne shvataš.
Da shvataš pobegao bi na vreme.
Ili su oni sve to namestili da bih im ja odao gde si.
Moram da te sprečim da uđeš na taj voz...
jer će te odvesti u tvoju smrt.
Ili si možda već mrtav.
Kao i ja.
Ponekad, pričaš mi i smeješ se...
i govoriš stvari koje nikad ne bi rekao, i kažeš da me voliš.
Hteo sam da te volim, ali nisam mogao.
Ponekad, sanjam da smo još uvek tamo...
i da je vreme naše...
i da su tvoje usne na mom golom telu...
i onda nas moja deca...
vide zagrljene i gole.
Ali oni više nisu moja deca.
Oni su njena deca.
Ne poznajem ih.
Ne poznajem nikoga.
Sećaš li se?
Sloboda je putovati sa tobom u tom vozu.
Ako te nađu, ubiće te.
A grad će rasti bez izlaza za ikoga.
Samo ti možeš da naučiš moju decu...
da hodaju tim putem. Uradi to...
i ja ću znati da si mi oprostio.
Maks."