Dobar dan, ja sam Oliver Stoun.
Odrastao sam u Njujorku misleći da sam dobro obrazovan.
Dosta sam proučavao istoriju, posebno američku.
To je imalo smisla jer mi smo centar sveta,
naša je sudbina jasno određena, mi smo dobri momci.
U međuvremenu sam proputovao svet i nastavio da se obrazujem.
Kao vojnik u Vijetnamu, snimao sam filmove, neke o istoriji
i naučio mnogo više nego što sam ranije znao.
Kada čujem od svoje dece šta se danas uči u školi,
uznemiri me saznanje da oni ne dobijaju
realniji prikaz sveta od onog u moje vreme.
Svi mi proživimo veći deo života u zabludi,
a voleo bih da moja deca imaju šire poglede
od onoga što bih nazvao tiranijom sadašnjosti.
U svim medijima se govori o tome, to su današnje vesti.
Potpuno se zanemaruje podtekst svega toga, a on je veoma važan.
Napoleon je jednom rekao:
Istorija je skup laži oko kojih smo se usaglasili.
Nisam siguran da se slažem sa tim.
Verujem da istorija ima svoje značenje i svrhu
i da postoji obrazac koji treba otkriti.
Poželeo sam da sa kolegama, umesto još jednog igranog filma,
prikažem američku istoriju na sasvim nov način.
Na mnoga pitanja nećete dobiti odgovor,
a pojaviće se nova pitanja koja će vas učiniti svesnijim.
Predstavićemo vam, između ostalog, zaboravljene heroje.
Ljude koji su trpeli zbog svojih uverenja
i koji su izgubljeni za istoriju jer se nisu uklapali.
Nekim herojima u koje verujete oduzećemo ugled,
ali ne iz zle namere, već zbog preispitivanja činjenica.
Ukoliko se ne setimo svega dobrog što smo izgubili,
teško možemo da zamislmo bolju budućnost.
Prikazujući vam obrasce ponašanja koje možda niste primetili.
Pokušaćemo da vas vratimo onome što ova zemlja predstavlja,
što se tako radikalno promenilo posle Drugog svetskog rata.
Bilo je nekih suštinskih grešaka,
ali čvrsto verujem da još uvek možemo da ih popravimo.
NEPOZNATA ISTORIJA SAD
Sangre de Cristo ili Hristova krv je planinski pojas,
jedan od najzabačenijih, iskonskih američkih predela.
U usamljenoj kući na ranču, najveći naučnici sveta,
među njima i mnogo Evropljana, okupljaju se u hladno jutro.
U blizini, nešto visi u tami sa vrha čeličnog tornja.
Bomba.
Danas će je isprobati. Proba nosi šifru Triniti.
Inspiracija je Džon Don, omiljeni pesnik Roberta Openhajmera.
Jedan od najpoznatijih naučnika svog doba,
Openhajmer voleo književnost i pustinju jugozapada.
Bio je miroljubiv čovek, iako mu je zapalo u deo
da stvori najrazornije oružje svih vremena.
Samo nekoliko kilometara odatle je vojni komandant projekta,
brigadni general Lesli Grouvs,
čovek nadležan za gradnju ogromnog novog štaba u Virdžiniji,
poznatijeg kao Pentagon.
On ne voli da su oslanja na nepouzdane civilne naučnike.
Njegova karijera je jasna.
Evo generale Grouvs - to je plutonijum.
Prvi put ga vidim i voleo bih da dobro pazite
jer je u toj epruveti nekih 50 miliona dolara.
Uključena je automatska kontrola.
Robe, ovoga puta je ulog zaista veliki.
Sve će biti dobro Roberte. Siguran sam da nećemo zažaliti.
Za 40 sekundi ćemo saznati.
Svi su zaćutali jer odbrojavanje počinje.
Deset, devet, osam,
sedam, šest, pet,
četiri, tri, dva,
jedan!
U 5:29 časova i 45 sekundi, bomba je eksplodirala.
Svetlost sjajnija od Sunca.
Posmatrajući eksploziju,
Openhajmer se setio stiha iz indijske Bhagavad Gite:
Postao sam smrt, uništitelj svetova.
Sa ovim zastrašujućim oružjem
Sjedinjene Države su se od mirnog utočišta svojih osnivača
pretvorile u militantnu silu.
DRUGI SVETSKI RAT
Generacije Amerikanaca su učile
da su Sjedinjene Države nerado bacile atomske bombe
na kraju Drugog svetskog rata
da bi spasile živote stotine hiljada mladića
spremne da poginu u invaziji na Japan.
Priča je u stvari vrlo složena, interesantna i uznemirujuća.
Mnogi Amerikanci nostalgično smatraju II svetski rat 'dobrim ratom'
u kome su SAD i njihovi saveznici tijumfovali
nad nemačkim nacizmom, italijanskim fašizmom
i japanskim militarizmom.
Ostali, koji nisu bili te sreće,
sećaju se II svetskog rata kao najkrvavijeg rata u ljudskoj istoriji.
U trenutku kada je završen, 60 do 65 miliona ljudi je bilo mrtvo,
uključujući oko 27 miliona Sovjeta,
između 10 i 20 miliona Kineza,
sedam miliona Jevreja, preko šest miliona Nemaca,
tri miliona Poljaka ne-Jevreja, 2,5 milliona Japanaca
i 1,5 milion Jugoslovena.
Austrija, Britanija, Francuska, Italija, Mađarska, Rumunija i SAD
svaka je imala između 250-500 hiljada mrtvih.
Za razliku od Prvog, Drugi svetski rat je počeo polako i širio se.
Prvi hici su ispaljeni još 1931. kada je Japan,
koji se brzo industrializovao, poslao Kvantung armiju na Mandžuriju
i savladao kineske snage.
U Evropi, Nemačka pod Adolfom Hitlerom
u želji da se osveti za strašni poraz u Prvom svetskom ratu,
stvara moćnu ratnu mašinu.
Nemački narode, pomozi sam sebi!
Hajl!
Njegov saveznik, italijanski fašista Benito Musolini,
napada Etiopiju oktobra 1935.
SAD, Britanija i Francuska malo toga čine u znak protesta.
Zbog toga Hitler zaključuje kako Saveznici nemaju petlju za rat.
U Martu 1936,
Nemačke trupe okupiraju demilitarizovanu Rajnsku oblast.
Bio je to najveći Hitlerov rizik do tada i - uspeo je.
Tih 48 sati od pokreta trupa bile su najnapetije u mom životu.
Naša vojna sila bila je nedovoljna čak i za umeren otpor.
Da su Francuzi krenuli ka Rajni, mi bismo se povukli podvijenog repa.
Slanje trupa u Rajnsku oblast je najopasnija odluka u mom životu.
Slab međunarodni odgovor na Španski građanski rat je još žalosniji.
Sukob je izbio u julu 1936. kada su snage generala Franciska Franka
krenule da sruše Špansku republiku i uspostave fašistički režim.
Republika je stvorila neprijatelje među američkim zvaničnicima
i korporativnim rukovodstvima
svojom naprednom politikom i čvrstim vođenjem poslova.
Mnogi američki katolici podržavaju Franka, kao i Hitler i Musolini
koji mu nesebično šalju pomoć i hiljade vojnika.
Hitler šalje strašnu legiju Kondor čije je bombardovanje Gernike
Pablo Pikaso prikazao na svojoj čuvenoj slici.
Sovjetski vođa Josif Staljin šalje oružje i instruktore lojalistima.
Ali Francuska, Engleska i SAD ne čine ništa da pomognu.
SAD čiji je predsednik Franklin Delano Ruzvelt
zabranjuju isporuku oružja obema stranama,
što je dodatno oslabilo loše naoružane vladine snage.
Ford, Dženeral motors, Fajereston i druge američke kompanije
snabdevaju fašiste kamionima, gumama i alatom.
Naftna kompanija Teksako, na čijem čelu je pro-fašista
daje na kredit Franku svu naftu koja mu je potrebna.
Ruzvelt je besan, preti naftnim embargom i globom za Teksako.
Teksako ipak uporno i neograničeno isporučuje naftu Hitleru.
Borbe su trajale tri godine.
2800 hrabrih Amerikanaca je otišlo u Španiju
da se bori protiv fašista,
većinom za komuniste, u brigadi 'Abraham Linkoln'.
Njih hiljadu se nije vratilo.
Reci nam Inglez, zašto ste došli da se borite za našu republiku?
Čovek se bori za ono u šta veruje Fernando.
Da, ali u svojoj zemlji.
Možda misliš da guram nos u tuđa posla,
ali ja ne mislim tako.
Ovde se ne bori samo Španija, zar ne?
Tu su Nemačka i Italija sa jedne strane, a Rusije sa druge
i Španci usred svega toga.
Nacisti i fašisti su protiv demokratije koliko i protiv komunizma
i oni koriste vašu zemlju kao poligon
za svoju novu ratnu mašinu, tenkove i bombardere
tako da mogu da ugroze demokratske zemlje
i napadnu Englesku, Francusku i moju zemlju
pre nego što se pripremimo za borbu.
Franko je pobedio i republika je pala u proleće 1939.
sahranivši ne samo preko 100 000 republikanskih vojnika
i 5000 stranih dobrovoljaca,
nego i nade i snove mnogih naprednih ljudi.
Ruzvelt je 1939. saopštio da je politika prema Španiji
bila strašna greška i upozorio da će svi uskoro platiti za to.
Takva politika je uverila Staljina da zapadne sile nemaju interesa
za kolektivnu akciju koja bi usporila napredovanje nacizma.
Godinama je sovjetski diktator tražio od zapada
da se ujedini protiv Hitlera i Musolinija,
čak je pristupio Ligi naroda 1934. godine.
Sovjetske molbe su zanemarene.
A onda se 1937. rasplamsao rat u Kini
i moćna japanska vojska je zauzimala grad za gradom.
Kada su se nacionalističke snage Čanga Kaj-šeka povukle,
japanski vojnici masakriraju građane Nankinga.
Decembra 1937. ubili su između 200 i 300 hiljada civila
i silovali desetine hiljada žena.
Japan je uskoro zavladao istočnom obalom Kine
na kojoj je živelo oko 200 miliona ljudi.
Međunarodna situacija se još više pogoršala 1938.
nemačkom aneksijom Austrije
i Minhenskim sporazumom kojim zapadne sile pristaju
na komadanje Čehoslovačke kojim Nemačkoj pripada Sudetska oblast.
Britanski premijer Nevil Čemberlen sramno izjavljuje:
Ovaj sporazum je doneo mir u naše vreme!
SAD i njeni saveznici nisu mnogo uradili
da pomognu nemačkim Jevrejima u očajnoj situaciji
otkada je krajem 1938. orgija nasilja Kristalne noći
eskalirala u silovanja i ubistva drevne jevrejske populacije.
Slično Evropi, Amerika je tek malo pomogla,
prihvativši oko 200 000 Jevreja između 1933. i 1945.
Ohrabren, Hitler je ponovo udario u martu 1939,
kršeći obećanje, napao je ostatak Čehoslovačke.
Staljin shvata da njegova zemlja
mora da se sama suoči sa smrtnim neprijateljem.
Plašeći se nemačko-poljskog saveza i napada na SSSR,
šokirao je zapad potpisavši sa Hitlerom Pakt o nenapadanju
kojim su istočnu Evropu podelili između sebe.
Zakleti neprijatelji su se očigledno sprijateljili.
Staljinova glavna briga je bezbednost sopstvenog naroda.
Sovjetski diktator je isti savez predložio Britaniji i Francuskoj,
ali one nisu prihvatile da Staljin rasporedi svoje trupe uz Poljskoj
kao način da zaustavi Nemce.
Manje od dve nedelje nakon potpisivanja pakta,
Hitler je napao Poljsku sa zapada.
Britanija i Francuska, saveznice Poljske, najzad objavljuju rat Hitleru.
Dve nedelje kasnije, 17. septembra
Staljin takođe napada Poljsku.
Sovjeti ubrzo uspostavljaju vlast u baltičkim državama
Estoniji, Letoniji i Litvaniji i napadaju Finsku.
Svet je ponovo u ratu.
Drugi svetski rat je počeo.
Nepobediva nemačka vojska osvaja Dansku, Norvešku, Holandiju i Belgiju.
Mlađa generacija čuvene francuske armije iz Prvog svetskog rata
desetkovana je u tom pokolju, za samo šest nedelja borbi u junu 1940.
Većina vladajuće klase, konzervativne i antisemitske do srži,
odlučila se na kolaboraciju.
Hitler je sada usmerio pažnju na Englesku
i počeo da je kažnjava vazdušnima napadima,
prethodnicom invazije preko Lamanša.
Novi ratni lider Vinston Čerčil ujedinjuje naciju.
Borićemo se na plažama, u desantnim zonama,
borićemo se na poljima i na ulicama.
Borićemo se u brdima. Nikada se nećemo predati!
Bilo je to pravo čudo, ali izmučena avijacija uspeva
da zadrži Nemce u zalivu u istorijskoj bici za Britaniju.
Čerčil je to nazvao njihovim najslavnijim časom.
Predvodeći britanski narod, Čerčil je postao živa legenda.
Iako većina Amerikanaca želi da Britanija i Francuska pobede u ratu,
prema Galupovom istraživanju iz oktobra 1939.
95% ne želi da SAD uđu u rat, bojeći se da će Britanija
ponovo kao 1917. uvući SAD u uzaludan svetski rat.
Još jedan rat? Ne za mene.
Ovog puta Amerika treba da ostane po strani i nadam se da hoće.
Pustimo Evropu da vodi svoje bitke. One nama ništa ne znače.
Meni ništa ne znače. -Ne!
Ne. -Ne!
Ruzvelt je obećao na izborima 1940. godine
da Američki mladići neće ići u tuđe ratove.
Ipak, on je sada uveren da Hitler namerava da zavlada svetom.
I pored Zakona o neutralnosti i vojne gotovosti na niskom nivou,
Ruzvelt je ipak napravio nekoliko hrabrih poteza.
Zaobilazeći propise, on jednostrano šalje 50 starih razarača Britaniji.
Kako bi isterao Japan iz Kine, on nameće embargo na važne sirovine
ugalj i gvožđe, neophodne japanskoj ratnoj mašineriji.
U septembru 1940. Japan uzvraća i osniva sa Nemačkom, Italijom i drugima
Trojni pakt.
Sada je jasno da su se te tri zemlje - Sile osovine udružile protiv nas,
da razbiju upravo one principe koji su nas učinili onakvim kakvi jesmo.
Dok su oblaci rata postajali sve crnji, Ruzvelt čini najsmeliji potez.
Prekršivši čuveni presedan Džordža Vašingtona,
prihvatio je treći mandat 1940.
Ulog je retko kad bio veći na predsedničkim izborima.
Ruzvelt je u tom duhu izabrao sekretara za poljoprivredu
kontroverznog Henrija A. Volasa, za svog zamenika.
Volas je bio mozak uspešnih Ruzveltovih poteza
za oporavak od Velike depresije, koje su vladinim subvencijama
pomogle poljoprivrednicima da izdrže i vrate se proizvodnji.
Za gradsku sirotinju, on uvodi bonove za hranu i školske obroke.
Volas pokreće program za plansko korišćenje i zaštitu zemljišta.
Smatrali su ga najboljim saveznikom naučne zajednice
jer je oštro istupao protiv netačnih rasnih teorija
i osporava Hitlerovu politiku u Nemačkoj.
Džordž Karver, rođen u ropstvu, sada hemičar na Univerzitetu Tuskigi
stručnjak za botaniku, prvi me je uveo u tajne oplodnje biljaka.
Proveo sam mnoge godine uzgajajući kukuruz
jer je ovaj naučnik produbio moja znanja o biljkama.
Sposobnost i darovitost nisu isključivo vlasništvo neke rase ili klase,
ljudima samo treba pružiti priliku.
Lideri Demokrata su zazirali od Volasovih stavova
i izgledalo je da će Volasova nominacija propasti
kada je Ruzvelt ljut i frustriran napisao značajno pismo delegatima
kojim je glatko odbio predsedničku nominaciju.
Demokratska stranka je propala kada je potpala pod vlast
onih koji poštuju dolar, a ne ljudske vrednosti.
Sve dok Demokratska stranka ne zbaci sve okove
sila konzervativizma, reakcije i pomirljivosti,
ona neće nastaviti svoj marš ka pobedi.
Stranka ne može da ide u oba pravca u isto vreme.
Zbog toga ja odbijam čast imenovanja za predsednika.
Njegova supruga, Elenor Ruzvelt, spasava stvar.
Kao prva supruga predsednika koja je govorila na konvenciji,
rekla je nezadovoljnim delegatima:
Suočavamo se sa teškom situacijom.
Ovo ne možete da tretirate kao običnu nominaciju u obično vreme.
Partijski lideri su popustili i stavili Volasa na listu.
Međutim, on im je uzvratio:
Upravo sam čuo vest o nominaciji i želim da kažem samo ovo:
Uveren sam da ćemo pod vođstvom predsednika Ruzvelta
imati jedinstvenu Demokratsku stranku i pobediti u novembru
i osigurati bezbednost američkom narodu.
'Gospodin Smit ide u Vašington'
Kriza oko Volasa nije prestajala.
Prethodni potpredsednik 'Kaktus Džek' Garner, kaže:
Ovaj posao ne vredi pišljva boba!
Valas je i pored svega nekako štrčao na Kapitol hilu.
Bio je produhovljen čovek,
fasciniran Navaho plemenskom religijom.
Proučavao je budizam i zoroastratizam.
Vašington sa zadimljenim klubovima i koktelima nije mu odgovarao.
Nije pio ni pušio. Više je voleo da igra tenis i boksuje.
Voleo je da provodi večeri čitajući ili baca bumerang na reci Potomak.
U znak velikog poverenja, Ruzvelt postavlja Volasa za predsednika
Odbora ratne ekonomije zaduženog za nacionalnu privredu.
Volas je bio na vrhuncu svog uticaja u Vašingtonu.
1941. će biti godina epskih promena.
Firer je ispunio obećanje nemačkom narodu
da će ispraviti sramotu nanetu u Prvom svetskom ratu.
Država nama neće komandovati! Mi ćemo njome komandovati!
Nemci su sada na vrhuncu.
Namirnice iz Francuske, Holandije, Danske, Norveške.
Luksuzna roba, industrija cveta
i čini se da će se napokon ostvariti hiljadugodišnji Rajh.
Ali kao što je istorija pokazala mnogo puta,
fatalne greške ne dolaze spolja, nego iznutra.
Hitler na vrhuncu svoje oholosti napada Sovjetski Savez.
Pojam lebensraum ili životni prostor prvi je 1925. upotrebio Hitler
u dvotomnoj autobiografiji 'Majn Kampf' odnosno 'Moja borba'.
On tvrdi da je budućnost nemačkog naroda na istoku
i da ga treba oduzeti Sovjetskom Savezu.
On zauzima šestinu Zemlje, od istoka ka zapadu skoro pola sveta
i od Severnog pola do granica Indije.
Jedina država sa preko 23 miliona kvadratnih kilometara.
Preko tri puta je veći od naše zemlje,
kao Severna Amerika sa 2,5 miliona kvadratnih kilometara pride.
Sirovine - neograničene.
Stanovništvo - 193 miliona.
Trebalo je eliminisati Slovene i Jevreje
da se napravi prostor za nadmoćnu nemačku rasu.
Sukob između Nemaca i Slovena u istočnoj Evropi
potiče iz 13. veka, od baltičkih krstaških ratova,
kada su se Tevtonski vitezovi borili protiv Rusa.
'Aleksandar Nevski' Sergeja Ajzenštajna
Sukob se intenzivirao sa usponom nacionalnih država.
Sada se Hitler spremao da završi posao,
verujući da je čistoj nemačkoj rasi suđeno
da pokori dekadentne, rasno mešane Slovene.
Hitler smatra da je rasno mešanje izazvalo slom civilizacije.
On je bio svedok toga u rodnoj zemlji,
u multinacionalnom Beču pre Prvog svetskog rata,
a sada vidi da se to dešava u dekadentnoj Britaniji i SAD.
Engleska više nije pretnja i Hitler se ustremio na najveći plen.
Nepune dve godine pošto je potpisao pakt sa Staljinom, on ga napada.
Operacija Barbarosa, jun 1941. godine.
Tri miliona ljudi je u Blickrigu
prodrlo duboko u sovjetsku teritoriju duž fronta
koji se protezao 3200 km, od Arktika do Crnog mora.
Nemci su brzo uništili dve trećine sovjetskih vazdušnih snaga.
Zbog gubitka tenkova i artiljerije,
Staljinovo masovno naoružavanje posle 1939. pokazalo se beskorisno.
Strahujući da Britanija seje dezinformacije
da podstakne rat između Nemačke i SSSR-a,
Staljin ne veruje obaveštajnim izveštajima da je invazija neminovna.
U čistkama tokom 30-ih, Staljin je pobio ili uhapsio
većinu sovjetske Vrhovne komande,
nekih 43 000 oficira, zbog njihove navodne lojalnosti
osnivaču Crvena armije Lavu Trockom,
koga je Staljin mučki ubio godinu dana ranije u Meksiko Sitiju.
Staljin je bio podjednako paranoičan i to s pravom
u vezi lojalnosti lokalnih sovjetskih naroda
koje je zlostavljao u predratnim godinama.
Umesto da traži savezništvo tog nepokornog stanovništva,
Hitler je bio još suroviji od Staljina u nameri da uništi Sovjete,
daleko više od rata na zapadu, čak suroviji nego prema Jevrejima.
Ukrajina je pala u leto 1941.
Bitka za Kijev, najstariju prestonicu Rusije
koštala je pola miliona ruskih života.
Civili su bili ubijani ili osuđeni na ropski rad.
Sa padom Ukrajine izgubljeno je srce sovjetske industrije.
Nemci su Sovjetskom Savezu oduzeli ugalj, čelik, gas i rude
i počeli da napreduju prema Moskvi u jesen 1941.
Američki i britanski vojni vrh je procenio
da SSSR neće izdržati više od tri meseca
i da će možda pasti za četiri nedelje.
Strahovali su da Staljin ne zaključi separatni mir.
Prognoze su bile tako poražavajuće
da je Čerčil progutao svoj prezir prema komunizmu
i obećao pomoć Sovjetskom Savezu.
Staljin je tražio od Britanije vojni materijal
i da odmah krenu u Evropu i angažuju Hitlera na drugom frontu.
Za zapad je bilo najvažnije da SSSR ostane u ratu
i da primi glavni udar nacističke ratne mašinerije.
U avgustu Ruzvelt šalje prvih 100 borbenih aviona SSSR-u.
Američki vojni vrh namerava da osnaži američku odbranu
i podriva Ruzveltove napore.
Kod Britanaca jača nepoverenje u Staljina
i oni se takođe protive slanju svojih resursa.
Još uvek je na zapadu bilo mnogo onih
koji su želeli da vide Sovjetski Savez na kolenima.
Senator iz Misurija Hari Truman izjavljuje 1941. u Senatu:
Ako vidimo da Nemačka pobeđuje, treba da pomognemo Rusiji,
a ako Rusija pobeđuje, moramo da pomognemo Nemačkoj.
Pustimo neka ih pobiju što više.
Ignorišući takve savete, Ruzvelt je u novembru 1941.
najavio da će SAD povećati pomoć Sovjetima.
U martu te godine, Ruzvelt uspeva da nevoljnom Kongresu iznudi
Zakon o zajmu i najmu.
Poslao je Britaniji prvih 7 milijardi, od ukupno 32 milijarde dolara.
Sovjeti će na kraju dobiti 11 milijardi dolara.
U avgustu 1941. Ruzvelt se tajno sastao sa Čerčilom u Njufaundlendu.
Brod je izašao iz magle i stao uz bok 'Avguste'.
Bio je to britanski brod 'Princ od Velsa'.
Premijer je došao samo zato da ubedi SAD da uđu u rat.
Eliot Ruzvelt, jedan od Franklinovih sinova,
prisutan u svojstvu vojnog atašea, opisao je u svojoj knjizi
taj večernji susret i kako je Čerčil preklinjao.
To je jedina mogućnost. Morate da nam se pridružite.
Eliot je kasnije pomogao ocu da sa protezama ode do kabine.
Pravi Torijevac, zar ne?
Savršen ratni premijer.
Njegov zadatak je da Britanija preživi ovaj rat.
A da Vinston Čerčil vodi Englesku posle rata? To neće ići.
Moramo da odmah objasnimo Britancima da ne nameravamo
da budemo naivčine, koje oni mogu da iskoriste
kao pomoć Britanskoj imperiji kad zagusti, a onda sve zaborave.
Ovde je u pitanju Britanska imperija.
Postoji nešto što nije opšte poznato - britanski i nemački bankari
već dugo drže u svojim šakama svetsku trgovinu.
Te noći, Ruzvelt je počeo da stvara svoju viziju novog sveta.
Mislim da govorim kao predsednik Amerike
kad kažem da Amerika neće pomoći Engleskoj
da nastavi da bezobzirno gazi kolonijalne narode.
U srcu Ruzveltove vizije je da politička sloboda znači ekonomsku slobodu,
što je u oštroj suprotnosti sa obrazloženjem Britanije
da ona čuva kolonije jer su siromašne i zavise od Londona.
Ruzveltov globalni novi kurs stvara kreditni sistem
koji će omogućiti kolonijama da se razviju.
Ruzvelt je podsetio Čerčila
da će Filipini prestati da budu američka kolonija 1946.
Pozvao je Britaniju da učini isto u svojoj imperiji,
koja vređa američka osećanja.
Čerčil shvata da Ruzveltovoj velikodušnosti ima granica
i da je cena američke pomoći novi svetski poredak posle rata.
Nadamo se da će svet budućnosti
biti zasnovan na četiri osnovne ljudske slobode.
Prva od njih je sloboda govora i izražavanja
svuda u svetu.
Druga je sloboda svakog čoveka da se moli Bogu na svoj način
bilo gde u svetu.
Treća je sloboda život u blagostanju, svuda u svetu.
Četvrta sloboda je da se živi bez straha bilo gde u svetu.
To su velike reči i Atlantska povelja je bila vizionarski dokument
koji je kasnije postao vodeći manifest Ujedinjenih nacija.
Takav univerzalni proglas o pravima svih ljudi
nije se čuo još od Francuske i Oktobarske revolucije,
Strahujući od teksta koji će Ruzvelt predložiti,
Čerčil dodaje klauzulu da će jednak pristup međunarodnom bogatstvu
biti zagarantovan samo uz poštovanje postojećih obaveza.
I kao što je Eliot Ruzvelt pisao:
Postepeno, vrlo postepeno i veoma tiho,
plašt vođstva je prebačen sa britanskih pleća na američka.
Sledećeg dana je 'Princ od Velsa' krenuo nazad u rat
i dva državnika su se rastala.
Čerčil je kasnije saopštio svom kabinetu da će Ruzvelt povesti rat,
ali ga neće objaviti.
Sve zavisi od sticaja okolnosti.
Niko tada nije mogao da predvidi da će u rat ući zbog Japana.
Japan se nije pridružio nacistima protiv Rusije, starog protivnika.
Udaljio se od Berlina zbog sovjetsko-nemačkog saveza 1939.
Hitler u svojoj osionosti,
smatrajući Japance rasno inferiornim,
nije ni pokušao da im poveri plan sa Sovjetima
ili da im ponudi neku novu teritoriju za podršku na dalekom istoku.
Iz ove perspektive, to je imalo ogromne posledice po sudbinu sveta.
Da su Japanci ušli u rat protiv Staljina,
gotovo je izvesno da bi SSSR bio uništen.
Japan je želeo, kao i Britanija, Nemačka i Italija,
da postane kolonijalna imperija.
Iskoristivši vakuum nastao
nemačkim osvajanjem Francuske i Holandije
i neutralizacijom britansih snaga,
Japan započinje prodor ka jugu, u Indokinu, jula 1941.
da dođe do resursa i vojnih baza.
SAD koje drže polovinu svetske proizvodnje nafte,
odgovaraju potpunim trgovinskim embargom Japanu, uključujući naftu.
Zalihe Japana se brzo smanjuju
i on odlučuje da obezbedi naftu iz Holandske Istočne Indije,
ali američka flota u Perl Harboru
može značajno da poremeti te planove.
7. decembar 1941. godine
biće upamćen kao sraman datum.
Japanci su krenuli u iznenadni opšti napad
na američku pomorsku bazu u Perl Harburu na Havajima.
Za njima je ostalo 2500 mrtvih i onesposobljena američka flota.
Amerikanci su znali za napad, ali su misli da će biti na Filipinima.
Bez obzira koliko će biti potrebno da se prevaziđe ova invazija,
američki narod će istrajati do potpune pobede.
Sutradan su SAD i Velika Britanija objavile rat Japanu.
Iako nije bilo dogovora o Perl Harboru sa japanskim saveznicima,
Hitler je nepotrebno objavio rat SAD -
greška gotovo ravna napadu na Sovjetski Savez.
Ruzvelt je sada mogao da objavi rat Japanu,
oslobođen velikog tereta
da ne prekrši obećanje američkim biračima.
Konačno je mogao da objavi rat Nemačkoj.
Haos je sada globalni.
SAD ima strategiju da se razvije i postepeno napreduje na Pacifiku,
a da svoje glavne napore usmeri protiv Nemaca.
Ruzvelt smatra da pobeda nad Japanom neće poraziti Nemačku,
ali da bi poraz Nemačke značio poraz Japana.
SAD se okreću ka Evropi, pa japanska osvajanja teku neometano.
Japan osvaja šestinu sveta za samo šest meseci -
Tajland, Malezija, Java, Borneo, Filipini,
Hong Kong, Indonezija, Burma.
Stanovništvo tih zemalja često dočekuje Japance kao oslobodioce
od evropskih kolonijalnih ugnjetača, ali takav stav je kratkog daha.
Predsednik Ruzvelt je nezvanično rekao:
Ne mislim da Amerikanci treba da ginu na Pacifiku
osim zbog kratkovide pohlepe Francuza, Britanaca i Holanđana.
U drugom velikom udaru na savezničke ciljeve,
Japan je zapanjio Britance u Singapuru početkom 1942.
Britanci su imali više vojnika da brane Singapur nego samu Englesku.
Zarobljeno je 80 000 vojnika Komonvelta,
a mnogi od njih su bili iz Australije.
Tada su se pokazala istinska osećanja kolonizovanih naroda.
Od 55 000 zarobljenih pripadnika britanskih indijskih trupa,
40 000 vojnika je promenio stranu i borilo se za Japance.
Luka Singapur je primorana da se preda japanskim snagama.
Da su Japanci napali istočnu Indiju
i to usaglasili sa nemačkim napredovanjem na Bliskom istoku
pre napada na Sovjetski Savez,
Britanska imperija u Indiji bi bila ozbiljno ugrožena.
Japan i Nemačka se tokom rata nisu ponašali kao bliski saveznici.
Japanski napad na Perl Harbur se pokazao kao kobna greška.
Saveznici su počeli kontraofanzivu
koju su predvodili general Daglas Makartur i admiral Čester Nimic.
U junu 1942, SAD su porazile japansku mornaricu kod Midveja
i započele sa strategijom osvajanja ostrva
koja će se nastaviti više od tri godine.
Japanci se žestoko bore
i ova pobeda je skupo plaćena životima američkih vojnika.
Do 1943, SAD proizvodi skoro 100 000 aviona godišnje,
dok je Japan proizveo 70 000 za ceo rat.
Do leta 1944, SAD su rasporedile skoro 100 nosača aviona u Pacifiku,
mnogo više nego Japan za 25 godina.
Saveznička sposobnost je vidljiva na svakom frontu.
Razvoj radara i nekontaktnih detonatora doprinosi pobedi,
ali atomska bomba će promeniti tok istorije.
U decembru 1938, dva nemačka fizičara zapanjila su naučni svet
cepanjem atoma uranijuma,
što je razvoj atomske bombe učinilo teoretski mogućim.
U SAD su time najviše uznemireni
naučnici koji su pobegli iz okupirane Evrope.
Mnogi njih su Jevreji,
koji strahuju da će Hitler imati u rukama takvo oružje.
Izbegli naučnici su bezuspešno pokušavali
da zainteresuju američke vlasti.
Mornarica smatra da ti laboratorijski eksperimenti
trenutno nemaju nikakav značaj.
Vrlo interesantno doktore, obaveštavajte nas.
Očajan, Leo Silard u julu 1939. traži pomoć od Alberta Ajnštajna,
koji pristaje da piše predsedniku Ruzveltu
i poziva ga da odobri američki atomski istraživački program.
Ajnštajn je kasnije rekao:
Napravio sam životnu grešku
kada sam potpisao pismo predsedniku Ruzveltu
sa predlogom da se napravi atomska bomba.
U početku je projekat bio mali,
ali je u septembru 1942. Projekat Menhetn predat vojsci.
General Gruvs je rekao pretpostavljenima da očekuje rezultate.
Potpredsednik Volas koji je pratio naučni razvoj
imao je loše mišljenje o Gruvsu
jer je patološki antisemita, mrzi Ruzvelta i otvoreni je fašista.
Začudo, na čelo projekta laboratorije Los Alamos
Grouvs je postavio Roberta Openhajmera,
koji je bio deklarisani levičar i priznavao da je član
svih komunističkih partijskih organizacija na Zapadnoj obali
i koji je jedno vreme davao 10% mesečne plate
za pomoć republikanskim snagama u Španiji.
Iako potpuno suprotne naravi, Grouvs je uz pomoć Openhajmera
okupio neverovatan internacionalni krug naučnika
među kojima su Enriko Fermi i Leo Silard
koji je prvi izazvao lančanu reakciju u nuklearnom reaktoru,
izgrađenom u sali za skvoš Univerziteta u Čikagu.
Naučnici u pustinji su davali sve od sebe
bojeći se da će ih u zadnji čas Nemačka pobediti u atomskoj trci.
Krajem 1944. se ispostavilo
da je Nemačka napustila rad na bombi još 1942.
i svoje vrhunske naučnike i resurse
usmerila na razvoj raketa V1 i V2.
Međutim, američki naučnici su nastavili.
Na istoku, Sovjetski Savez je bio na ivici katastrofe
i nacisti su bili pred Moskvom.
U septembru 1941, Staljin se dogovara sa Britanijom
da mu pošalje 25 do 30 divizija
i ponovo insistirao da se otvori drugi front na severu Francuske.
Sledećeg maja, Ruzvelt objavljuje -
Da su Rusi uništili više pripadnika i materijala Sila Osovine
nego svih ostalih 25 savezničkih država zajedno.
Najavio je da će drugi front u Evropi biti otvoren do kraja 1942.
Načelnik generalštaba vojske Džordž Maršal dao je nalog
komandantu američkih snaga u Evropi generalu Dvajtu Ajzenhaueru
da napravi plan za invaziju na Evropu najkasnije u proleće 1943.
Sovjeti su bili oduševljeni.
Ali Čerčil se suočava sa velikom krizom u severnoj Africi.
30 000 britanskih vojnika se ponižavajuće predalo
upola manjim nacističkim snagama.
Strahujući od krvoprolića na obalama Francuske,
od tvrdi da Britanci ne mogu da sakupe dovoljno brodova
da prebace invazione snage preko Lamanša
i uverio Ruzvelta da odloži otvaranje drugog fronta
i počne invaziju na severnu Afriku.
Kada su SAD pristale,
Ajzenhauer je predviđao da će to biti najcrnji dan u istoriji.
On je još ranije rekao:
Ne treba zaboravimo da time zadržavamo 8 miliona Rusa u ratu.
Prema Džordžu Maršalu,
koji je odbacio invaziju Afrike kao sporednu stvar -
izgleda da su se Britanci, za razliku od Rusa, bojali Nemaca.
Aveti Prvog svetskog rata i dalje žive u svesti Čerčilove vlade.
Britanci su imali drugačiju strategiju.
Oslanjajući se na flotu i napadajući na lakšem južnom frontu u Italiji,
Čerčil želeo da izbegne direktan sukob sa nemačkom silom.
Umesto toga obezbeđuje severnu Afriku i Mediteran oko Gibraltara
i zatim Bliski istok, kako bi zadržao rezerve nafte,
kao i put za Indiju i ostatak svoje istočne imperije kroz Suecki kanal.
Ni paranoju od Sovjeta ne bi trebalo potcenjivati.
Velika Britanija i Rusija su bile rivali još od 19. veka.
Staljin Britancima uopšte nije verovao, kao ni Amerikancima,
zbog intervencije protiv komunista
20 godina ranije u ruskom građanskom ratu.
Čerčil je tada obećao da će zadaviti boljševizam u kolevci.
Sve do pakta o nenapadanju sa Hitlerom,
Staljin je čak gajio strah da će Čerčil i Britanska imperija
možda napraviti savez sa nacističkom Nemačkom
i pokrenuti krstaški pohod na Sovjetski Savez.
Smrt nemačkim okupatorima!
Borbeni avioni spremni.
Bombarderi spremni.
Artiljerija na položaju.
Rezervoari napunjeni.
Konjica na položaju.
Pešadija spremna.
Iza onih brda je neprijatelj.
Uprkos svemu i na iznenađenje velikog dela sveta,
Crvena armija je sama promenila tok rata.
Samo bi Tolstoj mogao da opiše herojske podvige Rusa koji su to učinili.
Malo ko je tada shvatao šta to znači,
ali kao i Napoleon u Moskvi, u zimu 1812. godine
nemačka ratna mašinerija je po prvi put stala.
Pošto su Japanci krenuli na jug,
Staljin je vrato 40 sibirskih divizija maršala Žukova u Moskvu.
Žukov je napravio preokret.
Nemci su izgibili te zime oko 400 000 vojnika.
U međuvremenu, Lenjingrad koji se nekada zvao Sankt Petersburg,
Nemci drže pod opsadom preko 900 dana
što je uključivalo i dve zime 1941. i 1942.
U gradu je 1941. živelo 2,5 miliona ljudi.
Svaki treći će umreti.
Bombe, hladnoća, gladovanje.
Jedu supu od lepka za tapete, od pacova, od svojih bližnjih
u daleko većim razmerama nego što je ikada zvanično priznato.
Njihov ponos je bio toliki da su mnogi civili odbili
da se evakuišu iz grada kada su imali priliku.
Kompozitor Dmitrij Šostakovič je komponovao
svoju veliku VII simfoniju u čast ove žrtve.
Orkestar je nastavio da svira tokom opsade
sve dok većina njegovih članova nije umrla od gladi.
Nemci nikada nisu osvojili Lenjingrad.
Sovjeti su izgubili preko milion ljudi.
Umetnička kolekcija čuvenog Ermitaža prebačena je na Ural.
Rusi su spasli ono što su mogli.
Mnogo toga je spaljeno da ne padne u ruke Nemcima.
Ne oslanjajući se na to da će zapad otvoriti drugi front
ili poslati mnogo više pomoći,
Staljin je započeo najveću prinudnu migraciju u ljudskoj istoriji.
Evakuisao je oko 10 miliona ljudi istočno od Urala
u centralnu Aziju i Sibir i na jug u Kazahstan,
da bi ponovo izgradio SSSR u drugoj industrijskoj revoluciji
poput one 20-ih i 30-ih godina.
Za borbu protiv Nemaca, sagrađeno je skoro 2000 novih fabrika.
Usledilo je naseljavanje.
Seoba najvećeg dela sovjetske privrede
obavljena je tokom dve neverovatne godine
i već 1943. SSSR je postao industrijska sila ravna Evropi.
Sada je bio u stanju da se sam suprotstavi Nemačkoj.
Napravljeno je 40 000 tenkova T-34, boljih od nemačkih Pancera.
50 000 aviona Iljušin, slavnih IL-2,
koji je bio superioran u odnosu na nemački Luftvafe.
Čelik, žito i rude koje su 1941. izgubili u Ukrajini,
postepeno su nadoknađeni.
Kompletno društvo sačinjeno uglavnom od žena i dece
radilo je u smenama 12-18 sati na dan da bi preživelo.
Sve to za majku Rusiju.
Patriotizam ljudi je neverovatan.
Oni su davali lične dragocenosti za finansiranje rata -
nasledstvo, nakit, sve što su imali.
Čitavo društvo koje je Hitler pokušavao da istrebi,
borilo se do poslednje kapi krvi za sopstveni život i svoju zemlju.
Za spaljene gradove i sela
za smrt naše dece i majki,
za bol i poniženje našeg naroda
zaklinjem se da ću se osvetiti neprijatelju.
Zaklinjem se da ću radije poginuti u borbi protiv neprijatelja
nego predati svoj narod
i svoju zemlju fašističkim neprijateljima.
Krv za krv!
Smrt za smrt!
Do kraja 1942. SAD uprkos ranijim neuspesima,
dobija Zakon o zajmu i najmu i skoro dva miliona tona zaliha -
oko 400 000 kamiona, 52 000 džipova,
7000 tenkova, artiljeriju, borna kola, 15 000 letelica,
18 000 protivavionskih topova,
8000 lokomotiva i namirnica.
Iza nemačkih linija, Ruski, Ukrajinski i Beloruski partizani
napadaju iz šuma i pećina, dižući u vazduh vozove
ometaju transport i nanose štetu nemačkoj ratnoj mašineriji,
angažujući time čak 10% nemačkih okupacionih snaga.
Partizani postaju nezaobilazan faktor
u konačnoj pobedi sovjetskih trupa.
Međutim, posledice su strašne.
Nemci se sve više služe zastrašivanjem,
vešajući podjednako i partizane i nevine.
Pretpostavlja se da je u ratu ubijeno između 4 i 8 miliona Ukrajinaca.
Smatra se da je Belorusija izgubila četvrtinu stanovništva -
najmanje 2,5 miliona mrtvih.
Oko 200 gradova i 9000 sela spaljeno je do temelja.
Najmanje 100 000 partizana je ubijeno ili nestalo.
Hitlerovi generali upozoravaju da predstoji iscrpljujući rat.
Sovjeti su izgledala u stanju da izdrže ogromne gubitke.
Hitlerov cilj nije da samo zbriše slovenske narode,
nego i da prisvoji resurse Sovjetskog Saveza.
Nemci pod komandom generala Fridriha Paulusa
prodiru ka jugu i naftom bogatoj luci Baku.
Sovjeti pod komandom maršala Georgija Žukova
spremni su da ih spreče po svaku cenu.
Sovjetska armija ne može da se bori bez nafte.
Gubitak Bakua bi prinudio Staljina na predaju.
Jedan grad se isprečio na putu za Baku - Staljingrad.
U zimu 1942. nemačka vojska je konačno pronašla metu.
U najvećoj bici u istoriji, Rusi su izgubili više ljudi
nego Britanci i Amerikanci zajedno u celom ratu.
Ubijeno je oko pola miliona ljudi.
Nemci su izgubili bar 200 000 najboljih vojnika,
a verovatno i mnogo više.
Ne zna se koliko je stradalo civila.
Nemci su mogli da unište Staljingrad, ali nisu mogli da ga osvoje.
Po strogom Staljinovom naređenju, svako ko se povuče ili preda
smatraće se izdajnikom i njegova porodica će biti uhapšena.
Njegova zastrašujuca politika bila je - ni koraka nazad.
Kod Staljingrada je više od 13 000 sovjetskih vojnika
ubijeno od svojih.
Tokom rata je 135 000 ljudi stradalo na ovaj način.
400 000 je poslato u kaznene bataljone.
Te godine je još uvek bilo 4 miliona robijaša u Gulagu.
I pored toga, sa motivima od patriotizma do zastrašivanja,
sovjetski vojnici, sa Volgom u zaleđu
borili su se za svaku ulicu po najsurovijoj zimi.
U januaru 1943. je tome konačno došao kraj,
kada se general fon Paulus predao sa ostatkom svoje VI armije.
Na početku je imao 300 000 ljudi, a 91 000 kada se predao,
od kojih se oko 9000 posle rata vratilo živo u Nemačku.
Hitler je ožalošćen rekao:
Bog rata je pešao na drugu stranu.
Posle 162 dana najtežih borbi u istoriji ratovanja,
ispaljen je poslednji metak.
Mir je stigao u Staljingrad.
Sa svim svojim sredstvima za napad -
novim avionima i artiljerijom, Rusi kreću u ofanzivu.
Kod Kurska, u najvećoj tenkovskoj bici u istoriji,
opet su pobedili Nemce.
Poginulo je 70 000 Nemaca i nekoliko puta više Rusa.
Posle tog velikog poraza,
nemačka armija počinje povlačenje sa istočnog fronta.
Raspada se mit o nepobedivosti nacista.
I nemačka armija se povlači.
Nemačka armija može da bude poražena.
Nemačke trupe mogu da budu zarobljene.
Tokom svih ovih godina, Rusi su gotovo sve vreme ratovali
protiv više od 200 nemačkih divizija.
Amerikanci i Britanci, koji su se borili na Mediteranu,
retko su imali protiv sebe više od 10 nemačkih divizija.
Nemačka je izgubila više od šest miliona ljudi
boreći se protiv Rusa i skoro milion na zapadnom frontu.
Provlači se mit da su SAD dobile Drugi svetski rat.
Ozbiljni istoričari se slažu da je SSSR i čitavo sovjetsko društvo
uključujući i okrutnog diktatora Josifa Staljina,
iz strašnog očaja i uz neverovatno stoičko junaštvo
iskovao veliku priču Drugog svetskog rata -
poraz čudovišne nemačke ratne mašine.
- prevod LjubicaSP - ljubpet@gmail.com