Накъде, господине? - Влакът за Чикаго. "Силвър Стрийк".
Ще се погрижа за багажа ви. - Благодаря.
Благодаря.
"СИЛВЪР СТРИЙК" (1976)
Какво прави тази група в багажния вагон?
Виж ги ти! Не ни стигаха хипитата във влака, а сега и техните бащи.
Трябваше да вземем Мери Лу. - Тя е мацката ни за купона.
Е, кондукторе, ще видите шоу на колела. Извинете.
Здравейте. Тук ли трябва да съм? - Първа класа. Да, господине. Елате.
Внимателно.
Ето го вашето купе. - Добре. Благодаря.
Благодаря, господине. Приятно пътуване.
Ще ви трябва ли целия багаж? Мога да го прехвърля в другия край.
Да, да. Трябва ми само това и това. - Добре.
Вземете това. Ще задържа куфарчето. - Тези ги отнасям.
Това ли е леглото? - Да. Ще го оправя след малко.
Добре. А това е... - Тоалетната и чешмата, господине.
Хубаво. Голямо купе. - Удобно е.
Каква е тази врата? - Второто спално купе.
Навремето пътуваха много младоженци... - Извинете.
...но напоследък хората се развеждат. - Не го правя нарочно, резето заяде.
Всичко се промени. Казахте ли нещо?
Не! Не. Прав сте, всичко е наред. - Добре, добре.
Е, настанете се и приятно пътуване.
Няма да е много вълнуващо, но ще ви закараме на време.
Добре. - Приятна почивка.
Благодаря. - Приятна вечер.
Готово!
Довиждане, Ел Ей!
Харесвате ли този парфюм? Сама си го смесих.
Харесва ми. Хубав е.
Колко път, а?
Да, излизаме от Лос Анджелис, нагоре през Невада, през Колорадо,
през Скалистите планини и Канзас Сити, Канзас.
През това градче, наречено Ашланд, Мисури.
Пресичаме Мисисипи и след два дни сме в Чикаго, Илинойс.
Истинско пътешествие, а? - Аха.
От Чикаго ли сте? - Не, от Лос Анджелис.
Аз съм от Чикаго. Казвам се Боб Суит. Сладък, но опасен.
Джордж Колдуел. - Приятно ми е. В кой бизнес си?
В издателския. - Сериозно? Хайде, седни тук.
Благодаря. - Аз пък продавам витамини.
Ето ти една мостра. Витамин "Е".
Супер е за либидото.
Наистина се грижат за добрата форма. Не се шегувам.
Ти огледа ли се вече?
Не. Всъщност, аз пътувам за първи път с влак.
Майтапиш се? - Не.
Стига бе! Е, тук ще си отживееш.
Така ли? - Избери си някоя кукличка
и ще си я гушкаш чак до Чикаго. - Сериозно?
Винаги правя така. Лъжа шефа, че ме е страх да летя
и си правя кефа два пъти годишно.
Това си е бардак на колела.
Сигурно е заради люшкането на влака.
Направо влудява мацките. - Честно казано, Боб,
не търся любов на колела. Взех влака,
за да си почина и да почета. - Чакай малко.
Ето, Джордж, видях кого ще гушкам тази нощ.
Здравейте. Да ви черпя едно питие?
Имам си. Благодаря. - Тогава ще ви правя компания.
Старомоден съм.
Вие стигате ли до края?
Моля?
Питам до края ли пътувате... до Чикаго?
Да, да...
Е, можем да го направим заедно.
Кое? - Да стигнем до Чикаго.
Нали разбирате, ние сме...
пленници на този влак, не можем да скочим. Нали?
Усещате ли ритъма?
Горещо ли ти е? - Какво?
Питам, горещо ли ти е?
Аз винаги съм горещ.
Може би ще те охладя.
Как е резето? Може ли?
Моля, заповядайте. Каква приятна изненада.
Питах как е резето? В съседни купета сме.
Резето? Добре, добре, благодаря.
Малко е ръждясало. Нищо страшно. Ще кажа на шафнера да го поправи.
Не бързаме за никъде. Нали?
Ще желаете ли коктейли? - Мартини с лед и лимон.
Две. - Да, господине.
Казвам се Джордж Колдуел. - Хили Бърнс.
Хили Бърнс?
Съкратено от Хилдегард. За какво ви е моливът?
За да си попълня менюто.
"Плодова салата, телешко по ориенталски,
ориз, моркови, кафе, ябълков пай."
Хубав почерк. - Благодаря.
Ще си поръчам същото. Напишете ми го.
Не разчитам на собствения си почерк.
Не владея стенография и не пиша на машина.
С какво си вадите хляба? - Секретарка съм.
Как се справяте? - Бива ме на телефона.
Имам силно излъчване.
До Чикаго ли пътувате? - Да. Отивам на сватбата на сестра си.
Защо избрахте влака? Страх ви е да летите?
Не, не ме е страх.
Просто... исках да се отегча.
А вие?
Моят шеф е старомоден.
Издаде книга за Рембранд и ще започне рекламната й кампания
с лекция в Художествения институт.
Така ли? Аз съм издател. Как се казва?
Професор Артър Шрайнер. Чували ли сте го?
Не. - Не е много известен.
Работи над тази книга почти 20 години.
Къде е той сега? - В леглото,
с чаша горещо мляко и меласа. Маниак на тема здраве.
А вие какво издавате? - Предимно книги за градинарство,
готварство, разни наръчници.
Включително и за секс?
Издадох няколко. - Значи сте специалист?
Знам кое как става... и защо.
Много интересно. Женен ли сте?
Разведен. - Защо така?
Приятелите ми твърдяха, че не заслужавам жена си
и след няколко години осъзнах, че са прави.
Тъжно.
Щом шефът ви се занимава с история на изкуството,
вие от това ли се интересувате? - Не.
Получих службата, защото бях под ръка и обичам да пътувам.
Искате ли вино към второто? - Иска ли питане?
Бутилка "Мутон Каде"...
Много добре, господине.
Отлично се справихте. - Спец съм по френската част.
Няма да проговори! - Трябва да намерим документите.
Да претършуваме купето.
И така си влязла във висшето общество?
Той беше много мил с мен.
Просвети ме за всичко – от противозачатъчните до Пикасо.
Какво му липсваше? - Брачно свидетелство.
Ти това ли искаше?
Навремето. В момента искам още шампанско.
Да поръчам ли още една бутилка? - Две.
Изглежда ще затварят.
Защо не си вземем чашите и не продължим в купето?
Може да отворим свързващата врата. - Или да свалим цялата преграда.
Ще говоря с шафнера. - Аз ще взема шампанското.
Прав беше. За люшкането. Не разбирах, но беше абсолютно прав.
Лека нощ.
Извинете, мадам.
Извинете. Само за минутка.
Добре.
Отлично! Всичко е наред. Извинете ме. Лека нощ.
Влез.
Хубаво е.
Искаш ли шампанско?
Доста е просторно без преградата.
Купетата са малки,
но идеални за жонглиране. - За какво?
За жонглиране. Топките ви винаги ще отскачат от стената.
Ти жонглираш ли? - Знам кое как става и защо.
Хубава песен.
Когато я чуя пак, винаги ще се сещам за теб.
Много добре го каза. - Благодаря.
За пътешествията с влак.
За влаковете, които пътуват през нощта.
Харесваш ли новите ми обувки? - Да. Защо не ги свалиш?
Сложи ги в гардеробчето, шафнерът ще ти ги лъсне.
Сериозно? - Да.
Страхотно.
"Рембранд – живот, творби и писма". Това ли е книгата на Шрайнер?
Да. Даде ми този екземпляр на съхранение.
Искаш ли да го прочетеш?
Не.
Легни до мен.
Красиво е, нали? - Много.
Джордж? - Да?
Наистина ли издаваш наръчници за секс?
О, да, наистина.
Но ще ти призная нещо. - Да?
Много по-сведущ съм в градинарството.
Сериозно? - Това ми е специалността.
Ще ми дадеш ли някои ценни съвети?
За градинарството ли? - Да.
Някои полезни съвети за начинаещи.
Ето ти един...
Винаги бъди груба с латинките.
Наистина ли? - Така им харесва.
По-грубичко, а? - Колкото по-грубо, толкова по-добре.
Идеално.
Какво друго трябва да знам?
Ще те науча как се отглеждат азалии. - Цялата съм в слух.
Личи си.
Точно така, както се отглеждат и бегонии.
Сериозно? - Това е закон.
Искаш да кажеш, че което става за азалиите, става и за бегониите?
Именно. - Джордж, това е очарователно.
Знаех си, че ще те заинтригува. - Да вникнем по-надълбоко.
Заповядай. - Благодаря.
Джордж? - Да?
Какво ще стане, ако се държиш с азалиите както с латинките?
Това е много интересен въпрос.
Какво има, Джордж? - Видя ли го?
Кое? - Видя ли мъжа?
Какъв мъж? - Увисна зад прозореца!
Прострелян в главата! - Какво?
Хили, от покрива падна мъртвец.
Видях го. Увисна на дрехата си.
Джордж... - Трябва да направя нещо.
Трябва да съобщя. Може би ще спрат влака.
Джордж, сигурно си видял нещо.
Може би детско хвърчило, или стар вестник... Ето, виж.
Може да е било какво ли не. - Видях ясно очите му.
Само че мозъкът ти не е ясен.
Привидяло ти се е. - Не, сигурен съм.
Тогава защо не повикаш кондуктора? Разкажи му тази история.
Замаян съм. - Ела. Легни си, Джордж.
Ако това е "делириум тременс", ще откажа пиенето завинаги.
Съзнанието ни играе странни номера. Знаеш го, Джордж.
Хайде, отпусни се. Успокой се.
Песента наистина е красива. - Така е.
И ти си много красива, Хили.
И аз те харесвам, Джордж.
Хили.
Хили, събуди се. - Здравей, Джордж.
Хили, това е човекът, когото видях отвън. Това е той.
Това е шефът ми – професор Шрайнер. - Знам, затова ти го казвам.
Колко е часът, Джордж? - Минава 8:00 ч.
8:00? О, не! Събуди ме, като мине 10:00 ч.
Хили, този човек е бил убит.
Защо не се разходиш, да го обсъдиш с него?
И после се върни да поговорим. Зад вагон-ресторанта е, в купе "С".
Хили, не си измислям.
Лека нощ, Джордж. Ти си чудесен градинар.
Хей, Джордж, дяволе. Ела да пием кафе.
Добре. След малко. Само да видя един човек.
Да? Какво обичате?
Искам да видя професор Шрайнер, моля. - Ами... вие кой сте?
Казвам се Джордж Колдуел. - Приятел на професора?
Не точно. Приятел на секретарката му. Малко сме притеснени за него.
Така ли? И защо? - Може ли да говоря с професора?
Какво правите тук? - Май си вреш носа,
където не ти е работата. С онази кучка ще си имате проблеми.
Всъщност, тя вече е загазила. - Вие ще си имате проблеми, не аз.
Рийс, разкарай този задник!
Хей, какво правите? Кой е този?
Слушай, горило, пусни ме! Какво правиш?
Луд ли си? Какво ти става? Добре, чуй тогава – загазихте я!
И то лошо. Защото ще докладвам. Не, шегуваш се... Чакай...
Добре, стига. Не мога да повярвам! Шегуваш ли се?
Мръсници!
Страхотно, няма що!
Пепе, ще си изпатиш. - Не е Пепе.
Къде е Пепе? - Не знам. Аз съм Джордж Колдуел.
По дяволите, знаех си! Пак се е запилял с онзи пройдоха Мануел.
Името ми е Джордж Колдуел. - Щом тези двамата се съберат,
пушат трева и гонят пуйките с пикапа. Трябваше да го уволня преди 30 години.
Извинете, може ли да говоря по телефона?
Телефона? - Да.
Май не си тукашен, нали? - Не, изгубих се.
По-точно, изхвърлиха ме от влака "Силвър Стрийк".
Така ли? Сериозно? Кажи, замесена ли е жена?
Имаше едно момиче, но... - Знаех си.
Не, не, не е каквото си мислите.
Проблемът е, че тя е в опасност. Затова ми трябва телефон,
да съобщя в полицията и да арестуват онези, които ме изхвърлиха.
Сигурно ужасно бързаш? - Да. Нали това се опитвам да ви кажа?
Нямам нищо против, защото и аз самата бързам.
Слушай, Стив... - Джордж. Джордж Колдуел.
Рита Бебтрий. - Приятно ми е.
Ако издоиш старата Хариет, ще се преоблека и ще те закарам до града.
Отлично! - Шерифът ми е приятел.
Чудесно! Кажете какво трябва да направя.
Просто подлагаш кофата и доиш.
Доя? Никога не съм доил крава.
Стига, Стив, ти си голямо момче.
Сигурна съм, че си правил нещо подобно.
Просто сядаш, хващаш вимето,
и природата сама ще се погрижи. - Добре.
Тя е така напращяла, че ще зашурти като Ниагарския водопад.
Аз ще се преоблека и ще те чакам отпред след десет минути.
Добре, ще се опитам.
Здравей.
Да видим... Бъди добричка.
Чакай малко.
Нещо не е наред. Ти си имала четири.
Хайде, Хариет, потърпи.
Хубаво прясно млечице.
Ето го. Обаче нищо не излиза.
Добре, знам, че не съм много схватлив, но къде е Ниагарския водопад?
Хей, Стив, какво правиш?
Разглеждам разписанието на влака "Силвър Стрийк".
Не питам това, а защо си седнал в колата?
Няма да пътуваме с нея. - Няма ли?
Не! Хайде, Стив, след мен.
Сложи ги на предната седалка, аз ще освободя колелата.
Дано Пепе да е налял достатъчно гориво.
Няма да летим с това, нали? - Какво има, да не би да те е страх?
Не, не, не ме е страх.
Добре, защото не ми се лети с пъзльовци.
Внимавай с вятърната мелница! Пази се!
Багажът ми добре ли е? - Да, предполагам.
Не е много далеч. Ще стигнем до Стейвли към 14:00 ч.
14:00 ч.? Това е след два часа и половина!
Къде е Стейвли? - На 60 мили от Албакърки.
Чакай малко. - Какво каза?
Влакът "Силвър Стрийк" спира там в 14:27 ч.
Ако стигнем до 14:00 ч., шерифът може да спре влака на гарата.
Да, сигурно.
Това е фантастично! - Да, нали?
Казват, че сексът бил наслада, но е несравним с летенето.
Виж, това е влакът "Силвър Стрийк"! - Да!
Мисля, че ще успеем. - Виж овцете долу.
Не са ли дивна гледка? Сърби ме да ги подплаша.
Какво? - Подплашвал ли си овце?
Никога. - Дръж се, Стив, пикираме!
Виж ги как бягат! Глупачета!
Хайде, да го направим пак!
Пристигнахме.
Здрасти, Рита. - Бърт, шерифът тук ли е?
Не, в мандрата на Кланси е. Ще се върне около...
Виж, ето го влакът "Силвър Стрийк"! Благодаря ти, Рита.
Няма ли да изчакаш шерифа? - Няма време. Благодаря, мила.
Довиждане. - Сбогом, Стив.
Джордж!
Този път не го изпускай!
Хайде, скачай! - Давай, давай!
Добре дошъл на борда. - Нали обожаваш да пътуваш с влак?
Обожавам. - Обожава.
Поканих те на закуска, а сега е обяд.
Извинявай, изгубих представа за времето.
Ами... къде се отнесе? Със сърничката ли беше?
Не, с една крава.
Ама ти си бил същински дявол?
Не си губиш времето, а, похотливецо?
А ти какво очакваше? Тя е готино парче.
А той ти е сериозна конкуренция. - Познаваш ли го?
Кой не го познава? Това е Роджър Девъро.
От чикагския хайлайф. Важна клечка в Художествения институт. Нещо такова.
Казвам ти, яка конкуренция. Ще го предизвикаш ли?
В 15:15 ч. става ли? - Добре.
Джордж!
Добре ли си?
Какво има?
Скъпа, какво става? - Какво става ли?
Кой кого изостави? Последно те видях, когато тръгна към професора.
Хили, професорът е мъртъв. Сигурен съм.
Изслушай ме. Сутринта отидох в купето му и го нямаше.
Две мутри ровеха в нещата му.
Изритаха ме от купето и ме изхвърлиха от влака.
Изхвърлиха те? - Важното е, че търсеха нещо.
Не знам какво, но заради него са убили професора
и съм сигурен, че и ти си застрашена. Трябва да слезеш от влака.
Да се свържем с полицията. - Не, Джордж, лъжеш се,
няма такова нещо. - Изобщо не се лъжа.
Страхувам се за теб.
Здравей, Роджър. Това е един приятел, Джордж Колдуел. Роджър Девъро.
Приятно ми е. - Джордж ми разказа
как са го изхвърлили от влака. - О, вие ли сте били?
Радвам се да ви видя. Добре ли сте?
Да, добре съм. - Това е добра новина.
Щом разбрах, веднага се свързах с полицията в Албъкърки
и им казах да не жалят сили за вашето спасение.
Рийс е като дете. Слезе от влака
и тръгна да ви търси, за да ви се извини.
Как се върнахте обратно? - Кой е Рийс?
Онзи, който ви изхвърли.
Сигурно го помните – едър мъж, с доста отблъскващи зъби.
Помня го, но каква е връзката му с вас?
Работи за мен. Шофьор ми е.
Не особено умен, но изключително верен.
Естествено, аз поемам отговорността за постъпката му
и ще заплатя за щетите ви. - А другият мъж?
Сутринта се натъкнах на още един. И той ли работи за вас?
О, да, разбира се. Вие не знаете цялата история, нали?
Рано тази сутрин закусвах с професор Шрайнер.
Той искаше да ми покаже едни материали свързани с книгата му.
Но те бяха изчезнали. Затова претърсихме купето му два пъти,
Накрая ги открихме в сандъка му, в багажния вагон.
Такава бъркотия! Но ако познавахте професора,
той е толкова разсеян. - Г-н Девъро, много съм объркан.
Не разбирам как сте могли да закусвате с професор Шрайнер тази сутрин.
Джордж мисли, че професорът е убит.
Убит? - Точно така. Миналата нощ.
Невероятно! И защо мислите така?
Защото го видях как пада от влака през този прозорец.
Беше прострелян в главата. - Вие в това купе ли бяхте?
Лежах точно тук.
Хили, моля те да се върнеш в купето ми и да го пооправиш.
Този Уайни не знае какво прави. Девъро.
Г-н Колдуел, позволете да ви представя професор Шрайнер.
Професор Шрайнер, г-н Колдуел. - Здравейте.
Приятно ми е. - Какво е станало със сакото ви?
Г-н Колдуел е мъжът, когото Рийс по погрешка е бутнал от влака.
А, да, онзи глупак.
Дано не сте пострадали. - Не, не, добре съм.
Сигурно аз съм виновен за всички недоразумения.
Нищо нямаше да се случи, ако не бях забравил къде са писмата на Рембранд.
Кое? - Няма значение.
Радвам се, че сте добре и сте успели да се върнете във влака.
Професоре, прибрах, каквото...
Вие как се оказахте тук?
Г-н Колдуел, позволете да ви представя съдружника си г-н Уайни.
Дължим ви извинение и той с готовност ще ви се извини.
Жалко, че Рийс не е тук, за да стори същото.
Рийс, този кретен! Той е виновен!
Аз търсех писмата. Не съм ви докоснал, нали?
Не, не. - Чухте ли?
Всичко това ме изнерви. Ще изпия един скоч и си лягам.
Защо не използвате моето купе?
Може. Благодаря. Хили, ще му помогнеш ли да оправи?
Г-н Колдуел, беше ми приятно.
Надявам се остатъкът от пътуването да е по-спокоен за всички.
Да се надяваме.
Излиза, че сутринта съм се държал като истински глупак.
Не, не, моля ви... - Не, на, така е.
Забърках се в нещо, което не ми влиза в работата
и си въобразих пълни глупости.
Ти беше права. Явно снощи мозъкът ми е бил размътен.
Сигурно от шампанското. - Джордж...
Нека да ти изчистя сакото. - Няма нужда.
Имам друго. Утре пристигаме в Чикаго,
а аз взех влака, за да отметна малко работа.
Затова ви казвам "довиждане". - Искате ли довечера
да вечеряме заедно? - Да, заповядай.
Благодаря, не. Ще хапна в купето си.
Това резе пак заяжда.
Ще кажа на шафнера да го оправи веднага.
Какво става с теб, любовнико? - Здравей, Боб Суит.
Здравей, Боби. - Как си?
Добре.
По-скоро какво си? Таен алкохолик?
Знаеш ли, че тунелът Бленърд
е най-смайващата точка на тази линия? - Да, знам.
А знаеш ли, че когато я стигнем, аз ще съм още по-замаян?
Гледай само да не паднеш.
А, не. Веднъж вече паднах от този влак.
Стига ми. - Ами? В какъв смисъл?
Снощи, когато се канех...
да целуна красивата си блондинка,
видях шефа й, увиснал пред прозореца. Точно пред мен.
Видял си шефа й? Професор Шрайнер? - Видях го, да. Именно него.
Беше прострелян в главата.
Понеже бях пиян, сутринта отидох да го видя,
и заварих едно дребно човече в купето му.
Едгар Уайни. - Него.
Ти откъде знаеш? - Ами... знам. Просто знам.
Продължавай.
После изникна една горила, с цяла златна мина по венците,
хвана ме и ме изхвърли от влака. - И така и не видя професора, а?
Не, видях го. Днес следобед.
Къде? - В купето на Хили.
Онова снощи е било халюцинация.
Как изглеждаше? - Кой?
Професорът, когото си видял днес следобед.
Като на снимката си. - А каза ли ти нещо?
Защо ми задаваш всички тези въпроси?
Каза ли ти нещо? - Нищо. Нищо.
Беше изморен и му се пиеше скоч. Ти без лед ли го пиеш?
Това е! Скочът! Слушай, не е било никаква халюцинация.
Професорът е бил убит. Този, когото си видял, е измамник.
О, не... - Да! Чуй.
Снощи говорих с истинския професор и съм сигурен.
Той не искаше да има нищо общо с Девъро.
Освен това си пази здравето – не близва алкохол.
О, Боби, само защото продаваш витамини?
Казвам се Стивънс. Аз съм федерален агент.
Работим по този случай от две години и половина.
А защо следите професора? - Не следя професора, следя Девъро.
Хайде, ела с мен. - Чакай малко. А Хили?
Спокойно, няма да я убият преди да стигнем до Чикаго.
И теб няма да те закачат до тогава. Хайде!
Хората на Девъро са домъкнали професора тук
малко след 21:00 ч. снощи. - Ти откъде знаеш?
Аз го оставих в 21:00 ч. А от тук най-лесно се излиза на покрива.
Избягал им е.
Покатерил се е по стълбата, хукнал е по покрива и тогава са го застреляли.
Няма да се качваш там, нали? - Да. Тунелът Бленърд е още далеч.
Ще дойдеш ли да ме прикриваш? - Добре, ще се опитам.
Какво намери? - Висеше от един стърчащ болт.
Значи е истина. Видял съм го.
Бас ловя, че Девъро вече е наредил да приберат трупа някъде на хладно.
Жалко, беше мило старче.
Но защо му е трябвало да убива професора?
Професорът щеше да го злепостави с откритията в книгата си.
Щеше да докаже, че две от картините на Рембранд в Института,
закупени и признати за оригинали от Девъро, са фалшификати.
Професорът разполагаше с доказателство.
Снощи го питах какво е то.
Той ми каза да изчакам лекцията му. - И Девъро не е искал да чака.
Не. Мисля, че планът е бил да отвлече професора,
после да го убие, а лекцията да бъде изнесена
от подменения професор, който да дискредитира книгата.
Трябва да намерим доказателството. - Но то вече у тях! Така е!
За него са тършували Уайни и другите. За писмата на Рембранд.
Казаха, че са ги намерили в сандъка на професора.
Лъжат. Щяха да проверят там,
преди да преобърнат купето на професора.
Не, професорът ги е скрил някъде, на някое простичко място.
Взел е мерки, когато е разбрал, че Девъро е във влака.
Господи! Знам къде са! Бързо! Ела!
Писмата на Рембранд.
Мили Боже, ти ги намери!
Това са оригиналните писма, подписани от самия майстор, а?
"Рембранд Харменсон Ван Рейн".
Предполагам, че има някакъв факт или дата,
нещо, което доказва тезата на професора в книгата му.
Натисни бутона за шафнера, моля те. Ще кажа на кондуктора
да съобщи по радиото в следващия град.
Трудно ми е да повярвам, че са го убили заради това.
Това е върхът на айсберга.
Знаеш ли за самолетната катастрофа миналата година в Кьолн?
Девъро надмина себе си. Загинаха сто души
само за да прикрие връзката си със скандала в галерия "Метрополитън".
Знаехме, че е виновен, но не можахме да го докажем.
С тези писма ще разкрием машинациите му
за милиони долари в сферата на изкуството.
Затова тя беше толкова хладна. Сигурно са я притиснали в ъгъла.
Не забравяй, че и ти си на мушката.
Вече си им казал, че си видял истинския професор прострелян.
Да, мъртъв. Какво да правя сега? - Свали Хили от влака,
а аз ще се погрижа за Девъро. - Ето го тунелът.
Ще ударим, когато влакът стигне до Додж Сити довечера.
Уместно е, нали? Пушечен дим в Окей Корал.
Какво стана?
Боб, какво...
Скрий ги. Хайде, побързай... Пистолета...
Вземи ми пистолета... хайде... Свали момичето от влака...
Давай!
Имам странното усещане, че този куршум беше за теб.
Боже, човекът е мъртъв!
Мили Боже, убили сте го! - Не.
Един момент... - Убийство! Убит е човек!
Не го убих аз!
Ти не си ли...
Хей, той е жив!
Не мърдай или ще стрелям!
По дяволите!
Чакайте!
Спрете!
Моля ви, спрете! Чакайте!
Много благодаря, Еди.
А така, момчета! Пръснете им мозъците!
Извинете. - Един момент.
Не са ли страхотни? Бам! Бам!
Това момче си го бива, а?
Реклами.
Е, какво обичате? - Искам да съобщя за едно убийство.
Един човек е убит във влака "Силвър Стрийк",
а едно момиче е в огромна опасност. Трябва да спрем влака.
Чакай малко. Казваш, че е убит човек? - Да.
Мили Боже! Никога не сме имали убийство.
Сядай. Сипи си кафе.
Налей си. Е, сега да чуем фактите.
Как ти беше името? - Колдуел. Джордж Колдуел.
Аз съм от Лос Анджелис.
Ел Ей. Добре. Кой е прострелян?
Всъщност, двама души. - Двама?
Да. Първият е Боб Суит.
Агент на ФБР под прикритие. - Федерален?
Да. Вторият го наричат Рийс. Аз го убих.
Ти ли? - Да. Той уби Суит.
Защото Суит е бил агент? - Не, защото взе Суит за мен.
Рийс убива Суит, а ти Рийс? - Именно.
С харпун. - С какво?
Разбирате ли, аз взех пистолета на Суит,
но го изпуснах и затова използвах харпун.
Не може ли да се обадим на някого? - Чакай малко.
Казваш, че си пронизал Рийс с харпун? - Да. Той щеше да стреля.
С харпун? - Не, с пистолет!
Той застреля професора. - Кой застреля професора?
Рийс. - Рийс е застрелял Суит!
И професора. - Стават трима.
О, извинете, забравих. Професорът беше застрелян снощи.
Не може ли да го обсъдим после?
Има ли някой друг? - В какъв смисъл "друг"?
Застрелян. - Не.
Но скоро ще има, ако не спрем влака.
Моля ви, обадете се на началниците ви.
Кажете им, че у мен са писмата на Рембранд.
Заради тях убиха професора. - Той от ФБР ли е?
Кой? - Този тип Рембранд.
Рембранд е мъртъв. - Мъртъв? Стават четирима.
Слушай, приятел, да не си измисляш в движение?
Аз съм служител на реда и си имам по-важна работа от това
да слушам глупостите ти.
Горещата ми линия. Подреди си фактите в главата
и като се върна, искам ясни отговори. Разбра ли?
Започни с това кой е застрелял Рембранд.
Ало? Да. Чонси е.
Мили Боже?!
Той седи в кабинета ми. Точно така.
Будалка ме с разни истории за простреляни във влака.
Направи самопризнание. Веднага схванах, че е луд.
О, да. Спокойно, Ед, имам опит с откачени.
Ясно.
Шерифе, извинете, малко объркано ви изложих фактите.
Сигурно сте ме взели за луд. - О, всичко е наред, г-н Колдуел.
Така ви беше името, нали? Джордж Колдуел?
Да. Наистина мисля, че трябва да се обадим във Вашингтон.
Щом чуят обясненията ми, ще направят нещо, за да спрат влака.
Да, момчетата във Вашингтон са много печени.
Гледали ли сте ги по телевизията? Бам! Бум!
Шерифе, чуйте ме. Те знаят за Суит и Девъро.
Изчислих, че "Силвър Стрийк" ще е в Канзас след час.
Може да спрем влака в Скот Сити или в Додж.
Добре, господине, горе ръцете и няма да имаме проблеми!
Я ми дай това! - Не стреляй!
Да не стрелям? Глупав невеж кретен! Тъпанар!
Боже, срещал съм доста тъпанари, но ти чупиш рекорда!
Застани там! Какво си въобразяваш? Дойдох, за да помогна на едно момиче,
което може да бъде убито всеки момент, а ти си играеш на "Стражари и апаши".
Няма начин това да ти се размине! - Назад! Вдигни телефона!
Вдигни го!
Ние знаем кой си ти. - Какви ги дрънкаш?
По горещата линия се обади окръжния шериф.
Идват да те арестуват. - За какво?
За убийството на търговеца на витамини във влака.
Той не е търговец на витамини. Казах ти, че е федерален агент.
Те трябваше да го знаят. - Слушай, просто хвърли оръжието
и кротко се предай. Много повече са. Нямаш шанс да избягаш.
Кой е това? - Помощникът ми.
Излез навън! - Добре.
Навън! - Само не стреляй!
Ръцете долу.
Чичо Оливър, виж какво ти нося! - Ръцете долу.
Чичо Оливър, взел ти е пистолета. - Горе ръцете! До стената!
Целият окръг знае за теб! - Назад! Дръж ръцете горе!
Няма да спрат, докато не те хванат! - Дръжте ръцете горе!
Чичо Оливър, той ти взима колата!
Никога няма да се измъкнеш с тази кола!
Чичо Оливър, той ти взе колата...
Мус, още една дума и ще ти размажа физиономията!
Джей Джей!
Имам лоши новини. Колдуел избяга.
Сега няма време за подробности. Потегли по шосе 350
и можем да го спрем преди да пресече границата на щата.
Да.
Глупак! Тъпанар!
По дяволите!
Кой си ти? - Аз съм крадец.
Спокойно, повече няма да те стряскам, но ми подай ключовете,
за да сваля белезниците. - Извинявай.
Много добре се справи със стария Оливър.
Аз слушах. За какво са те подгонили? - За убийство.
Свали ме някъде. Няма да се забърквам
с професионалисти. - Няма да спра.
Познаваш ли тукашните пътища? - Да.
Да се споразумеем. Аз не съм убиец. Опитвам се да предотвратя убийство.
След минута ченгетата ще ни погнат.
Ако помогнеш да се измъкнем, и двамата печелим. Какво ще кажеш?
Че тук трябва да завиеш надясно и после веднага наляво.
Исусе Христе! Така ли убиваш жертвите си?
Возиш ги, докато не издъхнат? - Извинявай.
Да бе, извинявай! Ти си опасен.
Но това поне доказва, че не си професионалист.
Не съм. - Добре.
По-кротко. Ще ти стана навигатор, само не прави резки движения.
Да чуем централата, за да видим какъв е планът на играта.
Каза, че иска да настигне влака.
Значи ще влезе в Канзас по 120-о, 116-о или 350-о шосе.
Ако блокираме и трите пътя, ще пипнем мръсника.
Първата да е на кръстовището на шосе Тобман и 116-о.
Защо намаляваш? - Отпред има камион.
Какво като има камион? Ние сме...
Да включим сирената. Разкарай хипитата от пътя!
Натисни газта! Давай!
О, Боже!
Искаш ли ти да караш?
Кола 36, докладвайте къде сте. Чувате ли ме?
Кола 36. Чонси, наближаваме блокадата
на кръстовището на шосе Тобман и 116-о.
Браво, момчета. Кола 45 вече е там.
Имаме стандартна двойна блокада на всички пътища.
Двойна блокада, а? Точно това исках да знам.
Затегни колана, партньоре. И не се страхувай от нищо.
Аз съм хладнокръвен и си знам работата.
Затегни го повече. Здраво. Навремето бях цар на това в Тексас.
На кое? - На дербито по трошене на коли.
Чувам нещо, Чонси, но още не се вижда.
Спокойно, момчета, ще влязат в капана.
Няма ли да намалиш? - Да намаля ли?
Отвори си очите, човече, аз ще те направя престъпник.
По дяволите, момчета, пазете се!
Ало, кола 36? Какво се случи?
Хей, Чонси! Тук Гроувър Т. Мълдуун!
Питаш какво се случи? Току-що ви изиграхме!
Прецакахме ви!
ДОБРЕ ДОШЛИ В КАНЗАС
Не знам, запознахме се снощи. Преди не съм го виждала.
Това го каза и сутринта, но аз все по-малко ти вярвам.
Но това е истината. - Така ли? Все едно.
Когато му дойде времето, ще се погрижим за г-н Колдуел.
А междувременно ще се погрижим много добре и за теб.
Какво правиш? - Промяна в плановете.
Луд ли си? Мислех, че ще вземем шевролета отзад.
Шевролета? Скапан е. Това е нашата птичка.
Нашата птичка? Ще го кажа на съдията.
Забрави за съдията. С това ще стигнем до Канзас Сити на време.
Или в затвора. Знаеш, че пазачът е точно отсреща.
Наблюдавай го. Ще свърша за секунда.
Не мърдай, чернилко!
Хей! Как си, човече? Как я караш?
Отдръпни се от колата. - Само преслушвах мотора. Звучи добре.
Само за бели ли е? - По-живо!
Добре, махам се, само по-кротко. Свали тази пушка.
Казах живо!
Птичка, а? Птичка!
Тръгваме ли?
Мислех те за аматьор, а ти си...
истински професионалист.
Това беше красиво. Никой не може да те спре.
Да бе. - Сериозно. Ти си голяма работа.
Искам до сутринта да пристигнем в Канзас Сити.
Не бери грижа, тази птичка ще ни отнесе.
Можеш да поспиш. Напред към Канзас Сити!
За нея ли си мислиш? - Да.
Странно, срещнах я само преди два дни. - Това е любовта.
Когато се влюбя и аз си губя ума.
Както каза – ще се качим на влака, ще я свалим от него,
ще съобщим в полицията. Нека те да се оправят.
Да, но...
Какво "но"?
Дано да е още жива.
Отлично! Имаме 10 минути! Ще взема билети. Ти чакай тук.
Ако отиваш за билети, сбогом, Джордж. - Какво искаш да кажеш?
ТЪРСИ СЕ УБИЕЦЪТ ОТ ВЛАКА
Това е снимката от шофьорската ми книжка. Мразя тази снимка.
Ами тогава защо просто не отидеш да им го кажеш?
Полицията? - Не, Пътна помощ.
Как ще се качим на влака? - Уместен въпрос.
Пистолетът е още в мен. Мога да отвлека влака.
И ще те гръмнат. Чакай, имам идея. Ела с мен.
Колко искаш за радиото? - 30 долара.
Взимаме го. Плати на човека. - Какво?
Плати му! Шапката ти е грозна. Пет долара за нея.
Ваша е. - Благодаря. Плати на човека.
Какво? - Плати му!
И още пет за ваксата. - За какво ми е вакса?
Не спори, а плати на човека. - Един, два, три... 40 долара.
Много ви благодаря. - Аз благодаря.
Ако искате още нещо, само кажете. - Не, благодаря.
А четката? - Нищо!
Всеки път не става.
Това е най-тъпата идея, която съм чувал.
Искаш да спасиш момичето, нали? Нямаш друг шанс.
Свали си сакото. Хайде!
Не мога да мина за черен! - На мен ли го казваш?
Не смятам да те правя на негър, а да те кача на влака.
Но ченгетата трябва да те вземат за черен.
Няма да мине никога. - Да не те е страх
да не си останеш такъв? - О, много смешно. Прекрасна шега.
Затвори очи. - Може ли да говоря?
Това е лудост! Няма да стане!
Не разбираш ли? - Шегуваш ли се? Я се виж.
Ал Джонсън така натрупа милиони. Хайде, опитай сам.
За очите не мисли, защото ще ти сложа това.
Ето така.
Изглеждаш страхотно. Намажи си и челото.
Облечи ми якето.
Сега шапката.
Вече си супер. Е, изглеждаш добре.
Вземи радиото и излез така сякаш си най-големият черен негодник.
Не, моля те, не така. Сложи радиото на ухото, ще те прикрива.
Движи се в ритъма на музиката. Кълчи се в такт с музиката.
Само това запомни. Хайде, опитай с музиката.
С музиката. В ритъм. Стоп!
Защо всички бели сте толкова дървени?
Не можеш да излезеш с черно лице и с походка на бял.
Слей се с музиката. Разкърши се, хайде. По-свободно.
Слушай ритъма. Размърдай краката. Направи го. Усещаш ли?
Увеличи темпото. Ето така. Това е, продължавай. Усещаш ли?
Трябва да тренираш, Джордж, и то яко. Ще го направиш ли?
Трябва да тренираш. Просто се отпусни и слушай музиката. Следва ритъма.
Усещаш ли го, а? Стана ли? Това е.
Аз отивам за билети. Сега ще се върна. Ти работи.
Тия бели!
Хайде, усети ритъма.
Давай в ритъма на танца. А така. Как изглеждам?
Страхотно, господине! Гот ми е!
Чу ли? Адски ти е гот! Нали? Давай, давай, гот е!
Върхът си! Разкърши бедрата, сладурче!
Вие, белите, сте много дървени.
Размърдай се! Разкърши се! Повече движение!
Аз съм върхът! Аз съм макарон! Аз съм цар! Номер едно, скъпи!
Аз... Аз не... - Доста си загазил, господине.
Но, за Бога, спазвай ритъма.
Видя ли? Хайде, мой човек!
Не вярвам да минем край ченгетата. - Ще преминем.
Само дано не срещнем мюсюлмани.
Кого търсите? - Един бял.
Ако видя някой, ще ви кажа.
Моля за внимание. Влакът "Силвър Стрийк", пътуващ за Чикаго,
потегля от трети коловоз. - Това ли е влакът за Чикаго?
Първа класа.
Готово!
Няма я. - Сигурен ли си, че е нейното купе?
Разбира се. Чакай малко. Къде са ми дрехите? Няма ми дрехите.
Сигурен ли си, че е твоето купе? - Разбира се.
Навярно полицаите са взели всичко, когато са открили трупа на Суит.
Да проверим дали Хили още е на влака.
Само че как? Ти не можеш да излезеш от купето.
Отиди до купето на фалшивия професор. През четири вагона е. Номер "С".
Ако е там, питай къде е секретарката му.
Дай ми пистолета.
Сега си дай портфейла.
Какво... - За дегизировка.
Ще си взема униформа на шафнер. - Тези дегизировки са ужасно скъпи.
Производствени разходи. Къде е?
Четири вагона по-назад. Купе "С". Бъди внимателен.
Хили, добре ли си? - Джордж, внимавай, не влизай!
Добре ли си? - Щях да те питам същото.
Съжалявам за главата ти. Нямаше да се върна в купето,
ако не бях сигурна, че те няма. - Писмата на Рембранд!
Девъро ги взе. Намери ги в якето ти.
Провалих се. - Горкият Джордж.
Не исках да те забърквам, но вчера дойдоха при мен
и ми казаха, че са убили професора,
и ако не им съдействам, ще убият и мен.
Реших да приема. Надявах се ти да изчезнеш.
Зарадвах се, когато се махна,
но се страхувах, че вече никога няма да те видя.
О, Джордж, толкова се изплаших. - Аз също.
Страхувах се, че няма да си тук.
Липсваше ми, Хили.
И ти... И ти ми липсваше.
Джордж...
Имаш вакса зад ухото.
По-късно ще ти обясня.
Къде сме? - Пресичаме канала на река Илинойс.
Как сте? Дано не съм ви фраснал прекалено силно.
Къде е Девъро? - Колко хубаво!
Питате за него, а той пита за вас.
Път на дамите.
Влезте.
Моля, седнете. Настанявайте се. Г-це Бърнс, как сте?
Донесете ни кафе и филийки с мармалад за нашите гости, ако обичате.
Да, господине. - Побързайте.
Тъкмо преглеждах кореспонденцията, която ми донесохте.
Очарован съм. Професорът беше прав. Изключителни открития.
Изкушавах се да ги изгоря,
но от друга страна винаги съм бил чувствителен към изкуството.
Особено към уникатите. Уайни, би ли ги прибрал в сейфа ми?
Вече едва ли крият някаква заплаха. А вие?
Надявам се да не сте твърде разочарован, ако се провалите.
Напротив, ще успея.
Това беше много труден проект, а аз допуснах една-две грешки.
Едната беше, че взех този убиец Рийс. Между другото, какво стана с него?
Застрелях го. - Браво на вас. Той си го заслужи.
Но вие го накарахте да убие професора, нали?
Не, напротив. Уби го на своя глава. Неприятна грешка
Аз знаех, че не бива да отстраняваме професора,
докато не намерим писмата на Рембранд.
Според сценария трябваше само да го отвлечем
и да го подменим с друг, който да го дискредитира.
Щяхме да го убием по-късно, но бягството му обърка плановете ни.
Влез.
Извинете, господине. Потвърдиха.
Колата ще ни чака в Рокдейл. - Добре.
Г-н Колдуел, помните Джонсън, нали? Изигра ролята на професора
и щеше да направи същото в Чикаго, с помощта на г-ца Бърнс,
ако се беше наложило. Кога пристигаме в Рокдейл?
След около час и половина. - Благодаря, Джонсън.
Сега остава да изясним още два въпроса, засягащи вас двамата.
Измислих нов сценарий,
според който вие ще отговаряте за смъртта на професора.
Защо бих убил професора? - За да вземете писмата на Рембранд.
Той ви е хванал и се е наложило да го застреляте.
Казал ми е, че сте го изнудвали. Това звучи правдоподобно.
Само че след около 45 минути вярната секретарка на професора
ще се скара с любовника си и ще го застреля.
Той ще умре... но след като стреля по нея.
Стига с тези заговори и сценарии. Ще пийнем по кафе, нали?
Кафе, господине?
Благодаря. - Но нали книгата на професора
ще бъде публикувана? - Така е, мила, но без писмата
ще приемат професора за поредния голословен ревизионист.
При това вече покоен ревизионист.
Този влак търпи критика, но все пак опитайте мармалада.
Кухнята им е отлична. - Благодаря, господине.
Ще кажа на момчетата в кухнята. Стараем се.
Кафе, госпожице? - Не, благодаря.
Господинът е прав за добрата ни кухня.
Шафнер? - Това вашата дама ли е? Бива си я.
Шафнер! - Стани, миличка, да те огледам.
Шафнер! - Имай милост!
Шафнер, излезте. Много благодаря.
Да ви налея още малко кафе? - Не, благодаря. Пих достатъчно.
Половин чашка? Извинете, господине. - Виж какво направи! Махай се!
Дайте да ви помогна... - Мръсен негър!
Ей, кого наричаш "негър", а? Как смееш да ме наричаш "негър"?
Сега ще ти пръсна мозъка! Дори не ми знаеш името!
Ще те гръмна! - Кой сте вие?
Аз съм крадец. - Спокойно, Хили. Приятел ми е.
Здравейте. - Здрасти.
Значи това е важната клечка? - Това е.
Вече ще си мериш приказките, господине.
Трябва да призная, че съм силно изненадан.
Но от друга страна вие сте убиец
и полицията ви издирва във всички щати.
Затова внимавайте.
Вие сте убиец, издирван от полицията във всеки щат.
Мъжът, когото застреляхте, не беше търговец на витамини,
а федерален агент. Следят ви от две години.
Още от Германия, от катастрофата на самолет в Кьолн,
когато сте причинили смъртта на сто души,
за да прикриете връзката си със скандал в галерията "Метрополитън".
Защо да не им дадем доказателството, което търсят?
Да им предадем писмата на Рембранд?
Станете. - Щом настоявате.
Ставай, Уайни! - Прави каквото ти казва.
Вземи писмата, Хили.
Г-н Колдуел, вярвам, че сте разумен мъж
и като всеки човек, сигурно имате разумна цена.
Подкупвате ли ме? - Не, просто изтъквам,
че животът е кратък и умните мъже преценяват залозите си.
Всеки залог крие риск. Но от това пътуване научих,
че докато играеш, вземаш каквото ти се падне.
Намерих ги! - Ела тук, Хили.
Хвани момичето!
Да не мислиш, че това е уестърн?
Какво правиш? - Да си спасяваме кожите!
Няма да скоча! - Наближаваме мост. Приготви се!
Няма да скоча! Вече два пъти падах от този влак!
Приготви се! - Няма да скоча!
По дяволите!
Мамка му!
Пак ли?
Какво ще правим сега? - Хей, вие, останете на място!
По дяволите!
Говорих с Чейни. Хеликоптерът ще ни чака в Рокдейл.
На пет минути път от гарата. Ще сме там след 46 минути.
Има ли начин да се спре влака преди да стигнем до там?
Освен в локомотива, има аварийни спирачки във всеки вагон.
Прекъснете ги. - Добре. Всички ли?
Да, всички. Вземи я със себе си.
Ела.
Ваши са.
Вие ли сте Джордж Колдуел? - Моля ви...
Кажете ми, по дяволите, какво искате от мен?
Кажете ми какво става тук!
Вие ли сте Джордж Колдуел? - Да, аз съм.
Чакам да ме информирате и то по-бързо. - Не съм убил Суит.
Знаем, че не сте и ако бяхте по-умен, щяхте да се сетите,
че вдигнахме целия шум заради вашата сигурност.
Изпратихме полицаи навсякъде, с надеждата да ви приберем,
а вие се мотаете из полетата и само губим време.
Не знаех, че сте федерални агенти! - Да видим какво знаете.
Вземете.
Девъро колко души има във влака? - Двама.
Какъв е планът, щом пристигнат в Чикаго?
Няма да стигнат до Чикаго. Ще слязат по-рано, при Рокдейл.
От това се страхувах. Добре.
Матюс, ела тук!
Ще спрем влака преди Рокдейл.
Най-близкото място е при мелницата на Харис.
Свържи се с гарата. Да инсценират рутинна внезапна проверка.
Бронски да изпрати хеликоптерите от юг.
Всички пътници да се свалят от влака. Не искам гафове.
Ние ще дойдем максимално бързо. Колдуел, идвате с нас.
Шафнер, какво искате да правите? - Тези събития ми скъсаха нервите.
Искам да се прибера у дома. - Момчета, закарайте го където иска.
Добре, грабвайте оръжията и да вървим!
Колдуел, патрони за вас. Хайде!
За какво си въобразява, че са ми? - За да спукаш гумите на влака.
Благодаря ти за всичко.
За мен беше удоволствие. - По дяволите, Колдуел, тръгваме!
Ако някога ти трябва нещо...
не ми се обаждай.
Пази се да не те убият.
Кротко, убиецо. Благодаря ти.
Накъде, приятелю? - Ами...
оставих си ягуара в Канзас Сити.
Не знам, Франк, така наредиха.
Всички да слязат при мелницата на Харис.
Всички ли? Добре, ще кажа на хората.
Защо спират влака? - Не знам, господине.
Ще правят някаква проверка. - По-тъпо нещо не бях чувал.
Хей, там има полиция! - Внимателно. Слизайте.
Има полиция. Свалят всички пътници от влака.
Така ли?
Молим ви за съдействие.
Това е рутинна проверка. Няма никаква опасност.
Молим ви за съдействие. Да приключим по-бързо,
за да продължите пътуването си.
Моля, слизайте...
Извинете.
Всички слизат, г-н Девъро. - Какво става, кондуктор?
Не съм сигурен. Полицията нареди да евакуираме всички.
Може би има сигнал за бомба. - Сигнал за бомба? Тогава да слизаме.
Аз слизам.
Стой с нея. Прикривай ни от прозореца.
Отиваме в локомотива, ще отвлечем влака.
Какво правите тук? Всички слязоха. Какво е това оръжие?
Мръсници!
Всички слязоха, шефе, освен нашия човек.
Не мърдай от там, Девъро!
По дяволите! - По-кротко, убиецо.
Какво правиш тук?
Какво става? Кой ръководи акцията? - Залегни!
Защо се върна?
Забрави си портфейла. - Ама и ти си един крадец.
Това там твоята Хили ли е? - Да.
Добре. След мен!
Потегляйте. - Не можем.
Ти, бързо, слизай!
Г-н Девъро.
Всички след мен!
Натискай здраво педала!
Давай! - Къде отиваме?
Слизаме на следващата гара.
Какво правиш? - Това е битка.
Пази машиниста.
Седни!
Добре ли си? - Да.
Но как е Гроувър?
Жив ли си?
Свърши ли? - По дяволите!
Залегни!
Как си? - Ще се оправя.
Да опитаме още веднъж.
Само един точен изстрел.
Какво става? - Не гледай!
Свържи се с жп възела. Съобщи, че влакът е неуправляем.
Хей, влизаме в гарата.
Джордж, защо не спряхме? Какво става?
Не съм сигурен, но предполагам, че в локомотива няма никой.
Няма машинист? - Именно.
Господи! Те прерязаха аварийните спирачки.
Какво ще правим?
Трябва да намерим начин да стигнем до локомотива.
Как? - По покрива?
Така изглежда. Хайде!
Какво става? - Не ни повярваха.
Вероятно машинистът бърза влакът да стигне на време.
Обажда се Доналдсън. С кого говоря?
Джери Джарвис, помощникът на главния диспечер.
Помощник? Дайте ми шефа си.
Отиде да обядва. Но съм сигурен, че аз мога да реша проблема ви.
Проблемът не е мой. Към вас лети похитен влак, с убит машинист.
Ще връхлети след 15 минути. Какво ще предприемете?
Добре, ще проверя сигналните кули. Но това е невъзможно.
Ако машинистът е мъртъв, кой кара влака?
Какво става? - Добре ли сте?
Има ли начин... - Мили Боже! Убиецът!
Не е, повярвайте. - Слушайте, има ли начин
да се стигне до локомотива, без да се качваме на покрива?
Няма начин да се стигне до локомотива.
Защо се движим толкова бързо? - Защото никой не управлява влака.
Не е възможно, щеше да спре. - Струва ли ви се, че спира?
Не, по дяволите! Отивам да дръпна аварийната спирачка.
Прекъснати са. - Проклети хипита!
Докладваха ми от сигналните кули. Не виждат машинист в локомотива.
Браво! Щом сте наясно с фактите, превключете някоя стрелка,
за да вкарате влака в странична линия.
Там е проблемът. Всички линии са компютърно програмирани.
Отбиването на влака ще предизвика катастрофа с друг.
Тогава какво ще правите? В този влак има хора.
О, не! Стандартната процедура е да дерайлираме влака.
Да го дерайлирате? Насред гарата?
Да. Но не мога да поема такава отговорност. Ще повикам шефа си.
Направи нещо, идиот такъв, защото след десет минути
тонове желязо ще размажат гарата ви и магазините на Маршал Фийлдс!
Къде отиваме? - Ако искате да спрем влака,
вървете след мен!
Джак, виждал ли си Бени? - Да. В кафенето е, Джери.
Трябва просто да откачиш вагоните. Изтегли този лост и завърти наляво.
Щом се откачим, маркучите със сгъстен въздух ще се скъсат
и спирачките в целия влак ще се задействат.
После трябва да скочиш отзад. - Опасно е!
Невъзможно! - Хвани ме за колана.
Какво смяташ да правиш? - Слизам.
Агнес, виждала ли си Бени? - Това е Малкия Цезар на железниците!
Виждала ли си Бени? - Не! Опитай отсреща.
Какво? - Не спира. Какво ще правим?
Боже, той ще е тук след четири минути!
Моля за внимание. Молим всички да излязат
през най-близките изходи, колкото се може по-бързо.
Без паника. Насочете се бързо към най-близките изходи.
Хората, които чакат пристигането на влака "Силвър Стрийк"
на пети коловоз, незабавно да се изтеглят от района.
Повтарям. Молим да освободите района възможно най-бързо...
Успяхме! Да! Успяхме!
По дяволите!
Здравей, Чикаго! Здравей!
Това трябва да се полее!
Да!
Не знам за теб, но следващия път аз ще взема автобуса.
Може би съм луд, но ми се струва, че ни намига.
Да, прилича на котка, която е излапала канарче.
Къде е Гроувър? - Не знам.
По-кротко, убиецо. Пази се!
Какво прави? - Той е луд.
Луд ли? Доста е находчив.
Да се махнем от тук и да отидем в някой парк.
Искам да легна на тревата, а ти да ме учиш на градинарство.
превод ВЕНЕТА МАРИНОВА
субтитри НИКЧО