Parkman!
Hör du, soldaten. Det här är Parkman.
De bad mig väcka dig i Parkman.
- Vilka då? - Killarna som satte dig på bussen.
De sa att Parkman var din hemstad.
- Är det inte det? - Jo... förut.
- Bara de här två? - Ja.
- Hinner du dricka en öl? - Nej. Inget ställe är öppet ändå.
Vart ska du?
Tänkte du sticka utan mig?
Hör du, det är lite tidigt...
Just snyggt! Be mig följa med och...
Vänta. Bad jag dig?
Tror du jag hade följt med annars? Jag är ingen slampa.
Gilly's Green Room i Chicago. Jag var där med Raymond.
- Raymond? - Killen du slog till.
Ja, just det... Jag vill glömma det.
- Du var snäll mot mig, Dave. - Hör du, gullet...
Jag längtar efter en skön säng. Vad sägs om...
Vad sägs om att sova en stund? Så kan vi träffa din familj sen.
Det är den bästa komplimang som en kille kan ge en tjej.
Hör du, gullet...
Förlåt mig, men stan är inget för dig.
- Vill du inte ha mig här? - Det sa jag inte.
Men jag har saker att göra. Gå någonstans och fräscha upp dig-
- så går bussen tolv eller halv ett...
- Det är inte nödvändigt, Dave. - Jag släpade med dig ända hit.
50 dollar!
Jag är hemskt ledsen.
Men man blir full, träffar en tjej och...
Du är trevlig, jag gillar dig.
Sköt om dig.
Oj då... Jag måste ha slumrat till.
- Jag kunde ha rånat stället. - Här finns bara frimärken.
- Jag vill ha bästa rummet. - 7 dollar och 50 cent om dagen?
Återvände jag, skulle jag ha bästa rummet.
Nr. 101. Hirsh? Är du släkt med Frank Hirsh?
- Min bror. - Jag visste inte han hade en bror.
- Du ser inte ut som han. - Tack.
Den här vägen.
- Något annat, mr Hirsh? - Ja, en hink is.
Jag har en bankväxel på 5500 dollar.
Gå till Citizens National Bank och sätt in beloppet.
- 5500? - Just det.
Köp några flaskor whisky åt mig. Vilket märke som helst.
- Citizens National, sa du? - Jo.
Sitter inte din bror i styrelsen för Parkmanbanken?
- Jo, det gör han. - Jag måste vänta på piccolon.
- Banken öppnar inte förrän tio. - Tio blir jättebra.
. Ofullbordad berättelse. . av David Hirsh.
- Det är en mycket populär modell. - Handlar ni till bröllopet redan?
- Vi tittar bara på lite silver. - Jag har inte hunnit gratulera än.
- Har ni hittat något ni tycker om? - Virginia tycker om det moderna.
- Men det säger mig ingenting. - Jag föredrar det traditionella.
Men det moderna är populärt. Visa dem Toby-modellen.
Jag hörde att din bror Dave är i stan. Roligt, va?
Den har klassiska linjer, men är ändå modernt enkel.
Visst är det roligt att din bror Dave är i stan?
Ja, det är roligt att han är hemma.
- Jag antar... - Ta väl hand om dem, Al.
Nu kommer han. God morgon, mr Hirsh.
- Det är till er. - Vem är det?
- Ned Deacon. Det är viktigt, sa han. - Då är det viktigt för honom.
- Hallå, Ned. Vad vill du? - Vet du att din bror Dave är i stan?
Ja, han ringde i morse.
Sa han att han satte in drygt 5000 på den andra banken?
Som direktör i Parkmanbanken ser det inte bra ut för dig.
Han blandade nog ihop bankerna.
Jag vet att du ordnade platsen åt mig, Ned.
Naturligtvis ska jag ordna upp det.
Hej då.
- Har det hänt något, mr Hirsh? - Nej, inte alls.
- Dave? - Kom in.
- Hur visste du att det var jag? - Det ante mig.
Välkommen hem. Kul att se dig.
- Det var länge sen. - 16 år.
16 år och inte ens ett vykort!
Jag trodde inte du oroade dig för mig.
Du ser ut att må bra.
Ja, jag börjar bli tunnhårig. Men på trafikerade gator växer inget gräs.
Du är lika rapp i käften. Ska du ha ett glas?
- Halv elva på förmiddagen? - Jag tittar inte på klockan.
Skriver du inte? När vi såg ditt namn visste vi att du levde.
- Jag har slutat. - Det gick ju bra för dig...
- Lever farsan? - Visste du inte det?
Nej, han dog för fyra, fem år sen. Mot slutet var han för jävlig.
- Sprit? - Vad annars?
- Vilken familj... - Då ska du träffa din brorsdotter.
Varför flyttar du inte hem till oss? Vi har gott om plats.
- Det är jag nästan säker på. - Nej tack, Frank.
Jag ringer Agnes och ber henne plocka ut en gödkalv.
- Du äter middag hos oss i kväll. - Jag har andra planer.
Vad har du för planer, Davey? Varför kom du hem till Parkman?
Ett par suparkompisar skickade hit mig.
Parkman är trots allt din hemstad.
- Hur visste du att jag var här? - Alla visste det. Du kunde ha ringt.
- Det är du skyldig mig. - Nej, mer än så.
Exakt 410 dollar. Jag har skrivit checken.
- Vad är det för? - Kost och logi på barnhemmet.
3,50 i veckan från det jag var tolv år.
- Du grubblar väl inte över det? - Nej, jag är tacksam.
Jag hade en generös storebror och fick hälften från det sociala.
Vad skulle jag ha gjort? Jag hade precis gift mig med Agnes.
Nu är du vuxen och vet att man måste leva sitt eget liv.
Hur är det med Agnes, Frank?
Jag gjorde vad jag trodde var rätt. Mer kan du inte begära.
Visst var det svårt för dig. Men hur tror du att jag kände?
Jag saknar inte känslor. Du anar inte hur ofta jag låg sömnlös.
Du rör mig till tårar. Ta checken. Ta den!
Om det gör dig glad. Livet är för kort för att bråka.
Kan du inte äta middag hos oss? Annars verkar det konstigt. Snälla?
- Hur dags? - Kommer du?
- Agnes spyr inte över mig? - Säg inte så.
Kom till butiken vid femtiden. Jag ber Agnes laga något gott.
- Ditt skämt med den andra banken... - Jag visste att du skulle bli arg.
- Vi ses klockan fem. - Vi ses.
Nej, Frank. Han får inte komma hit.
- Han är min bror, Agnes. - Har du ingen stolthet i kroppen?
När han kommer hit och förödmjukar dig.
Och smörjan han skrev om mig i boken.
- Det var elakt förtal... - Varför tror du han skrev om dig?
Det var bara en roman, Agnes. Ingen läste den, den är bortglömd.
Agnes! Varför bråka om det?
- Jag bjöd in honom och han kommer. - Han hittar inte mig här.
Dawn och jag äter på klubben. Frank, nej...
Jag vill inte diskutera det mer!
Det är inte likt dig. En bror?
Folk ser hur vi behandlar honom och kommer att prata. Snälla...
Rätt ska vara rätt! Sa jag något när din kusin var här-
- och rökte mina finaste cigarrer och åt som en gris?! Agnes!
Hej, Joe. Jag träffade Milly i går. Hon hälsade.
- David Hirsh! - Vi ses.
Du minns mig inte, va? Jag hade godisaffären på Chester Street.
Enda stället där man fick köpa lakrits på krita.
Därför är jag hushållerska i dag. Jag jobbar hos din bror Frank.
Han kammade hem storvinsten. Min dotter är hans sekreterare.
- Han ser henne som en i familjen. - Är det bra?
Glöm att du såg mig komma ut från Smitty's. Jag tog bara en öl.
- Ska du ha en till? - Gärna, men jag måste gå.
Du blev en städad karl, Dave. Mr Hirsh, menar jag.
- Dave. Tack för lakritsen. - Ingen orsak.
Ska jag förlora rättigheterna? Gå till spritbutiken.
Lugn. Jag fyllde 21 i förra veckan.
Grattis. Stör mig inte mer.
En ren.
Kan du köpa ut åt mig? En halvflaska Old Eagle.
Jag ska ut med en läcker brud i kväll.
Whisky är bara för vuxna män. Spring hem till mamma.
Ungdomar nuförtiden!
Idiot. I hans ålder hade jag inga problem att bli full.
Jag bjuder på ett glas, mr Hirsh. Häll upp en till.
- Hur vet ni vem jag är? - Jag hörde att ni var i stan.
Vissa släktdrag... Ta inte illa upp.
- Känner ni min bror? - Han skickar inga julkort till mig.
- Jag heter Bama Dillert. - Vad kan jag hjälpa er med?
Ingenting. Jag bara välkomnar er till Smittys cocktailtimme.
Ni stack nålen i Frank där det gör ont.
När ni satte in pengarna på banken han inte jobbar åt.
- Nyheter färdas snabbt i stan. - Det är nog det enda.
Spelar ni kort, mr Hirsh?
- Lite. Hur så? - Vi brukar spela poker ibland.
- Vi vill ha lite nytt blod. - Och nya pengar?
- Ni skräder inte orden. - Jag försöker låta bli.
Men vi är bara lantisar.
Vi är inga experter, men vi vill lära oss.
Gärna från dem som sparar pengar.
- Jag har vunnit pengarna. - Ännu smartare.
Vi spelar här i kväll. I Smittys rum där bak.
- Jag tittar kanske in, mr Dillert. - Det vore roligt, mr Hirsh.
Köp något åt dig själv.
Vad kan jag visa er?
Har ni billiga nosringar? Jag känner en rastlös tjej i Kongo.
Dave? Kom in. Jag ska bara låsa kassaskåpet.
- Jag kommer strax. - Imponerande butik du har.
Tack.
Min sekreterare miss Barcla. Min kringvandrande bror Dave.
- God dag, mr Hirsh. - Miss Barclay...
- Då var allt klart. Efter dig. - Adjö, miss Barclay.
Här står den.
Vi fick kämpa för ett godkännande. Jag sitter ju i byggnadsnämnden.
Det betyder mycket för stan. Det lockar nog hit affärer.
- Den där tjejen... mycket snygg. - Vilken tjej?
- Din sekreterare. - Jag umgås aldrig med anställda.
Inbilla dig ingenting. Hon är en trevlig tjej.
- Alla tjejer är trevliga. - Jag instämmer till fullo.
En lustig fråga till sin bror... Du är väl inte gift?
- Nej. - Då måste vi hitta en tjej åt dig.
Är i kväll snart nog?
- Vad tänker du göra nu? - Jag tar aldrig värvning igen.
En liten stad har många möjligheter.
Men jag hade siktat på en storstad. Bättre karriärmöjligheter.
- Vill du att jag ska ge mig av? - Nej, Davey.
Men man måste välja en plats och inte irra runt över världen.
- Sa man det till Columbus? - Han dog inte som en rik man.
- Jaha... Hem, kära hem. - Jösses...
- Det är Carmichaels gamla hus. - Ja, vi har renoverat det lite.
- Agnes tar det väl rätt bra? - Det glömde jag...
- Hon är på kommittémöte i kväll. - Är Agnes inte hemma?
Hon gjorde sitt bästa. Men det var så kort varsel.
- Hon var mycket ledsen för det. - Ja, det förstår jag.
Dave! Vilken överraskning.
- För mig också. - Fortfarande lika stilig.
- Varför kan inte du hålla figuren? - Jag är för plattfotad.
- Du är dig på pricken lik, Agnes. - Du ljuger.
Kom in. Berätta allt som hänt dig.
- Håller jag dig från ditt möte? - Med kommittén. Jag sa till Dave...
- De får klara sig utan mig. - Var är Dawn? - Din brorsdotter.
Han formligen avskyr henne. Dawn? Dawnie?
- Här är din farbror Dave. - Pussa honom, han är din farbror.
Hej.
Jag hade inte känt igen honom. Han är inte alls lik pappa.
Du har vuxit. Senast jag såg dig låg du helnaken i badkaret.
- Du får henne att rodna. - Följ med in, Dave.
- Du kunde sagt att du ångrat dig. - Jag ska tyvärr ut i kväll.
- Jag försökte ställa in det. - Inte för en farbrors skull.
- Ska hon ut med skola i morgon? - Det är bara med Wally.
Trevlig pojke. Håll honom inte uppe för sent.
Dave vill nog ha en drink. Blandar du dem, pappa?
- Ska du också ha en, mamma? - Ja, vi har ju något att fira.
Hoppas du gillar Manhattan, Dave. Poppy är känd för sina manhattan.
- Men en är gränsen för mig. - I kväll är du bland vänner.
Låt mig inte dricka mer än en.
- Jag blir fnittrig. - Jag gillar fnittriga tjejer.
- Minns du Robert och Gwen French? - Nej.
De undervisar på Parkman College. Vi ska äta med dem på klubben.
- Far och dotter French? - De hade hört att Dave var i stan.
Gwen French var så smickrande. Vad är det hon undervisar i?
- Kreativt skrivande och kritik. - Hon har läst allt du har skrivit.
- Vad är det? - Jag avskyr litterära typer.
- Inte i kväll. Gör det något? - Ja, så klart.
- Vi har väntat så länge på det här. - French är en gammal fin släkt.
- Hur blir det med drinkarna? - Chefen har talat. Hjälper du mig?
Bob French är stor markägare. De är underbara.
Du kunde ha sagt att far och dotter French skulle komma!
- Agnes! - Var glad att jag ens talar med dig.
- Jag avundas dig, Dave. - Varför det?
Du flyttade hemifrån innan du var lika gammal som jag.
Du levde livet, gjorde erfarenheter. Det kan en flicka inte göra.
- Varför skulle hon vilja det? - Luffa runt, jobba med allt möjligt.
Hjälpte det dig inte att bli författare?
Dawn, kära du... Att luffa runt gör en bara till luffare.
Vid den gamla brasan. Familjen är samlad.
- Visst går inget upp mot det? - Nej.
- Det är Wally. - Vi ser till att du stadgar dig.
Investera dina pengar. Få ihop till en bra summa.
- Wally, min gosse! Hur är det? - Hej, Wally.
Min farbror Dave. Wall Dennis.
- Hur står det till? - Hyfsat.
- Har vi setts förut? - Inte vad jag kommer ihåg...
- Är du klar, Dawn? - Ett ögonblick.
Hej då, Dave. Träffas vi igen?
- Det tror jag säkert. - Det är far och dotter French.
- Adjö då. - Adjö, sir.
Du kommer att gilla Bob French.
Hej, Bob! Jag tar hatten. Minns du professor French, Dave?
- Jo då, jag var hans caddie. - Du höll tyst om mitt resultat.
Du minns väl min dotter Gwen?
- Hej. - Han minns mig säkert inte.
- Jag beundrar er. - Innan ni lärt känna mig, ja.
- Som författare. Det fängslar mig. - Det var åratal sen jag var det.
Att ni är passiv, betyder inte att ni inte är författare.
- Vad betyder det då? - Att ni borde börja skriva igen.
- Undervisar ni i kreativt skrivande? - Ja.
- Vill ni undervisa mig? - Det behöver hon. Ge henne mer.
Mina kurser är fulltecknade. Kanske nästa år.
- Är ni redo för lite käk? - Vi är inga handelsresande.
- Våra gäster är intellektuella. - Vad är intellektuella?
Underbetalda.
- Duger min kostym på klubben? - Det är ju ditt lands uniform.
En skål! För den segrande hjältens återkomst!
Första gången jag dansar med en lärare i kreativt skrivande.
- Är inte bordet häråt? - Jo, men...
- Gör det något om vi går till baren? - Nej då.
- Jag gillar din bror, Frank. - Vi är glada att han är hemma.
- Vi hoppas att han stannar. - Han är oerhört känslig.
- Ja, minsann. - Frank är likadan mycket känslig.
Ursäkta?
- Jag har följt er karriär noga. - Ni måste ha gott om fritid.
Era berättelser sa mig var ni var och vad ni gjorde.
- Som när ni var oljearbetare. - Nej...
- Men 1940 tappade vi bort er. - Spänningen tar kål på mig.
Er första roman var självbiografisk.
- Jag tyckte den var usel. - Den hade konstnärliga brister.
Men det var en studie i ogillande.
Den ogillades av 42 förlag och majoriteten läsare.
- Jag är ingen författare, sa jag ju. - Ni har två böcker på biblioteket.
- De har gett mig 48 dollar. - Ingen tillfredsställelse?
- För 48 dollar. Konjak? - Jag ska inte ha mer.
- Ren whisky. - Man kan inte stänga av sin talang.
- Ge mig en tredubbel. - Dricker ni alltid så mycket?
Bara när jag har pengar. Jag ska bara dricka den här...
- Sen dansar vi igen. - Är dans en av era passioner?
- Nej, de är rätt konventionella. - När jag talade om er talang...
Lite talang är för en författare det samma som för en hjärnkirurg.
Er andra roman var mycket bra...
- Miss French! - Ja?
Ska vi inte gå härifrån? Hade er far motsatt sig det?
Nej, men jag.
- Vi borde gå tillbaka till bordet. - Vi drar iväg ett par timmar, Gwen.
- Vad hade du tänkt dig? - Följ med till hotellet.
- Jag har en ofullbordad historia. - Den vill jag gärna läsa.
Ta med den hem till oss. Vår dörr är aldrig låst.
- Jag stannar kanske inte så länge. - Jag måste tyvärr gå, Agnes.
- Jag har skrivningar att rätta. - Kan du släppa av mig?
- Jag stannar. Frank kör mig. - Då så. Hej då.
- Var vill du bli avsläppt? - Det vill jag inte bli.
- Jag gillar din frisyr. - Du springer från eller efter något.
- Hoppas du upptäcker vad det är. - Du har intressanta ögon också.
Jag tror att författare skapar utifrån brister i deras liv.
Vi behöver bli stimulerade.
- Det luktar gott. Vad är det? - Insektsmedel. Tycker du om den?
Mina ögon är inte intressanta. Min frisyr behagar skolstyrelsen.
Smickra mig för mitt intellekt. Då står vi på säkrare grund.
Vem vill det? Vart ska vi åka?
Det kan finnas en brist i ditt liv, men jag är ingen kompensation.
Nej, men idén tilltalar mig. Ska vi inte parkera någonstans?
- Ser jag ut som en tonåring? - Nej, lärarinnan.
Vem är mannen i ditt liv? Det borde finnas en.
- Eller saknar du intresse för mig? - Din talang intresserar mig.
Jag önskar att du kunde börja skriva igen.
- Då kan vi bli brevvänner. - Jag skulle vilja stimulera...
- Jag kan hjälpa dig med kritik. - Släpper du av mig på hörnet?
Tack för skjutsen och analysen. Hej då, lärarinnan.
Hej.
- Hejsan. - Jag åkte inte.
- Stick, soldat. - Sätt dig, din dummer!
Minns du Raymond från Chicago? Han följde efter mig hit.
- Hur är det? - Fortsätt härifrån.
- Han uppför sig illa. - Du slog mig när jag inte tittade.
Stick nu, annars sopar jag golvet med dig.
- Du kan bli skadad på kuppen. - Kom ihåg att hon är min tjej.
Sluta nu, Raymond!
- Han bjöd mig på ett par drinkar. - Kappan, då?
Ska du ha tillbaka den?
Bry dig inte om honom. Han är bara en stor plåga.
Jag går ut med vem jag vill.
- Då ses vi sen. - Om du vill ha ett gott råd...
Det vill jag inte ha.
Krångla inte nu, Ginny. Det går en buss tio över elva.
- Hoppas du får en bra plats. - Var inte löjlig!
Gör mig en tjänst och åk hem!
- Kort. - Par i tvåor, möjlig stege.
Spader ess... klöver sju. Par i tvåor satsar.
Par i tvåor sätter... två dollar.
- Syn. - Jag är med.
- Nu får jag veta om jag är feg. - Är du det?
- Jag är feg. - Jag är med.
Kort.
Tre tvåor. Vilken chock.
Ingenting... ingenting. Par i sexor.
- Triss i tvåor satsar. - Ni är vänner, så jag sätter bara...
- 25 dollar. - Så trevlig han är.
- Det slår mig. - Jag lägger mig.
- Du sa att max var... - Oroa dig inte för max, Dave.
- Satsa så mycket du vill. - Då synar jag.
Jag är skyldig dig 25 plus 150 dollar.
- Han kan ha en tredje sexa. - Det är möjligt.
150 dollar och... Vet du vad och är?
- Jag fattar. - Och 150 dollar.
- En fin pott. - För mycket för mig.
Den kan bli lite finare. Hur mycket som helst?
Jag är skyldig dig 150 plus 500.
- Utöver de 500, mr Dillert. - Nu är potten fin, va?
- Ja. - Han har nog den tredje sexan.
- Du är en smart pokerspelare. - Potten är din, Dave.
Sluta spela nu. Sheriffen kom precis.
Om han kommit tidigare hade jag varit rikare.
Du sköter dig rätt bra, Dave.
Säg mig, Bama... Hur hamnade ett gammalt proffs som du här?
Jag körde genom stan, fick punka och var tvungen att stanna.
Bilen framför körde in i ett tåg. Det kunde ha varit jag.
Så jag tänkte... Något ville att jag skulle stanna.
- Och jag har klarat mig bra här. - Det kan jag tänka mig.
- Vad sägs om lite konversation? - Känner du brudarna?
- Rosalie! Kom hit, stumpan. - Jag är strax tillbaka.
Hennes väninna är inte så pjåkig. Rosalie, det här är Dave.
- Hejsan. - Sätt dig, stumpan.
Sätt dig hos oss.
- Ursäkta, jag ser en bekant. - Vad sägs om en drink?
- Hej, miss Chicago. - Jag har väntat på dig.
- Var är pojkvännen? - Raymond ordnar ett rum åt oss.
Han tror att jag kommer dit.
- Han blir rejält överraskad. - Hör du, Smitty.
Dra inga förhastade slutsatser om Raymond och mig.
Att man är kär i någon betyder inte...
- Du vet vad jag menar? - Ja.
Han är ett skäl till varför jag lämnade Chicago.
Vet du vad det andra skälet är? Jag borde inte säga det...
Du behöver inte.
- Jag tror jag kan falla för dig. - Mig?
En söt tjej som du, med sådan stil och sådant intellekt?
- Du driver med mig. - Hur många har du druckit?
- Några stycken. - Du är snäll när du är full.
Vi super oss fulla.
- Jag ser bättre ut än i morse. - Du ser jättebra ut.
Jag tvättade håret hos frisören. De gjorde ett rätt bra jobb.
- Måste du inte tillbaka till jobbet? - Det jobbet kan jag alltid få.
Jag jobbar på en klubb... som en slags värdinna.
- Säkert ett intressant jobb. - Jo då.
Enda problemet är... att man dricker för mycket och blir plakat.
- Livet har för-och nackdelar. - Ja...
Som jag sa... Jag vill bli modell.
- Men då måste man ha pojkfigur. - Det har inte du.
- Får vi slå oss ner? - Ska du inte presentera oss?
- Jag heter Ginny Moorhead. - Detta är Bama Dillert och Rosalie.
- Har han alltid hatten på sig? - Till och med när han sover.
- Kan jag tänka mig. - Det är sant.
- Varför? - Jo, jag har en teori.
Vissa saker ger en spelare tur.
Varje gång jag tar av hatten, råkar jag ut för något dåligt.
Det var likadant med min katt.
- Den fick aldrig sova hos mig. - Vad sägs om det?
- Jag har väntat. - Fortsätt vänta, Raymond.
- Bort med tassarna! - Lägg av nu, hör du.
- Varför gör du inte som han säger? - Du gör ett stort misstag.
Han är helt sjuk. Han följde efter mig från Chicago.
- Varför det? - Visst är karlar hemska?
- Visst är de? - Drick upp, så går vi hem till mig.
- Vi går dit och ser vad som händer. - Jag betalar notan.
- Vad är jag skyldig, Smitty? - Två dollar.
- Kommer de inte? - Jo då. Vi tar lite frisk luft.
Raymond!
Om jag inte var trött, hade jag sparkat in tänderna på dig.
Ring polisen!
Motionerar du, Dave? Vi sätter oss i bilen.
- Hej, sheriffen. - Hej, Bama.
- Har ni slagits? Började du? - Han började redan i Chicago!
- Jag kan säga vem som började! - Säg det till domaren.
- Vi fick en anmälan. - Jag blev bara mörbultad.
Jag känner honom och han ljuger. Han flög på min vän med en flaska.
- De har båda fått en flaska. - Hör på mig, jag är vittne.
Är du vittne? Då får du också följa med.
- Välkommen hem, Dave... - Oroa dig inte för någonting, Dave.
Kom in!
- God morgon, mr Hirsh. - Är min bror här?
- Min nye inneboende? Där inne. - Tack.
Dörren är öppen. Han behöver lite luft.
- Om du kunde se dig själv nu. - God morgon själv...
Bra gjort, Dave. Jag är så stolt.
Efter en dag i stan, råkar du i slagsmål och kastas i häktet.
- Jag vet vad som hände, Frank. - Jag förstår mig inte på dig.
- Är det dagens problem? - Vad har du emot mig?
Du följer med hem, träffar trevliga människor - och vad är tacken?
Du verkar inte gilla min ställning.
- Jag har jobbat hårt för allt. - Ett nytt långt förmaningstal?
- Det ante mig. - Jag försöker inte sätta åt dig.
Jag har ont i huvudet och måste till rätten.
Jag har ordnat upp det. Och gangstern har lämnat stan.
- Ni förlorade båda er borgen. - Tack.
Jag gjorde det för att jag uppfostrar en anständig girl.
- Hon är en fin flicka. - Jag sa till domaren att du sticker.
- Sa du vart jag skulle? - Hur ska jag veta det?
- Hur visste du att jag sticker? - Gör du inte det?
- Jo, jag antar det. - Jag önskar jag kunde beklaga det.
- Det önskar jag också. - Det kommer nog i alla tidningar.
Jag som började komma någon vart.
- Hur kunde du göra så mot mig? - Mig, mig, mig, mig!
Tröttnar du aldrig på att tänka på dig själv?
Stick nu! Jag är trött på att höra dig.
Adjö, mr Hirsh.
Du är ingen vacker syn i dag, Dave.
En sak förstår jag inte...
Du drack tre gånger så mycket och ser ut att må prima.
Det beror på vad man är duktig på. Jag kan dricka, du kan skriva.
Jag känner till de två böckerna.
- Hör du, Bama... - Ja?
- Något ser ut att ha dött här. - Nej, det är Ginnys rävboa.
Gammalt fruntimmersknep lämna kvar något de måste hämta.
- Du ska till rätten. Ta min bil. - Nej, jag behöver inte inställa mig.
Min generöse bror fixade det. Men jag måste köpa lite kläder.
Låna bilen när du vill.
Vill du tjäna bra med pengar utan att anstränga dig?
- Och göra vad då? - Vi två kan nog komma överens.
- Och spela? - Ja, du är rätt duktig.
- Nej, jag har bara tur. - Alla behöver lite tur.
Min farsa var bonde. Han fick inte alltid en bra skörd.
Jag tänkte att om man ska spela, så ska man göra det utan plog.
Nej, jag stannar inte här.
- Här spelas det inte så mycket. - Jag spelar i alla grannstäderna.
Det är en bra idé, Dave. Och du får gott om tid att skriva.
- Kan du inte fundera på saken? - Det gjorde jag precis.
Öppna.
Hej. Jag hoppas att jag inte stör.
- Här är den. - Tack.
- Vi slipper domstolen, sa de. - Just det.
Jag har också goda nyheter, Dave.
Jag har fått jobb på behåfabriken. Är du glad?
Jag är extatisk.
När du är nykter, är du arg på mig.
I går kväll var du jättesnäll.
Och nu uppför du dig så här.
- Jag är inte arg. - Och jag skojade bara.
Nu får du kila iväg. Jag har ett par saker att göra.
- Lycka till med din nya karriär. - Tack.
Jag vet inte hur, men brudarna ser alltid bättre ut på kvällen.
Ja...
Är det ett av dina verk?
Ja, om man vill kalla det det.
Dave! Vilken trevlig överraskning.
- Jag hade vägarna förbi. - Kom in!
Gwen, kära du! Det är Dave Hirsh.
En Cataletto. Jag förstår mig inte på konst, men folk imponeras av den.
- God dag, Dave Hirsh. Så roligt. - Jag hoppas att jag inte stör.
Inte alls. Vi går in i köket. Det är vårt trevligaste rum.
Det är jättefint.
Pappa vill ha böcker här, även om de far illa. Han är obstinat.
- Det där hörde jag. - Vart ska du?
Larry Chanecker har en bjudning. Jag kommer hem sent, Gwen.
- Det blir middag och... kortspel. - Kör försiktigt.
Du får gärna sova över, Dave. Jag visar dig markerna i morgon.
- Jag visar honom. Stannar du? - Jag önskar att jag kunde.
Vill ni ha martini, så står vermouten på hyllan.
- Adjö, Dave. Hoppas vi ses ofta. - Adjö, professorn.
- Vill du ha en martini? - Nej, men ta du.
- Jag ska ha kaffe. Det är nylagat. - Kaffe blir bra.
- Säg mig... Bara socker, tack. - Vad skulle du säga?
Du uppförde dig som om du inte ville vara ensam med mig.
- Så absurt. Vad tydde på det? - Ditt beteende när din far gick.
Jag var lite arg på honom.
Han intrigerar för att han tror att jag inte har nog med vänner.
- Har du det? - Ingen har nog med vänner.
- Du hörde väl om mitt problem? - Stan är liten.
- Det står om det i tidningen. - Ja, verkligen.
- Ta en titt. - Dave Hirsh fängslad för slagsmål.
- Var du segerrik? - Full.
- Det ante mig. - Är du chockerad?
- Hade du väntat dig det? - Jag vet inte...
Jag är inte chockerad, men inte likgiltig heller.
Synd att din skaparkraft ödslas på annat.
- En begåvad människa som du... - Jag tog med min berättelse.
- Den är inte nyskriven. - Det stämmer bra.
Jag skrev den för ett tag sen, men kunde inte avsluta den.
- Vad fick dig att återgå till den? - Mitt intresse för dig.
- Jag börjar bli kär i dig. - Din dummer.
- Du uppför dig som en författare. - Jag menar allvar.
Kan jag hjälpa dig med ditt skrivande, är dörren aldrig låst.
- Borde vi låsa den? - Drick ditt kaffe.
- Du hörde mig inte. Jag älskar dig. - Jag undvek kommentaren.
Det lät som om du säger det ofta.
- Det är inte sant! - Ska vi se vad pressen säger?
- Vad handlar din berättelse om? - Kärlek.
- Nu vet jag mycket mer om det. - Snälla, låt bli.
Sätt dig. Jag röjer undan här och sen läser jag din berättelse.
- Rättar du skrivningar varje kväll? - I stort sett.
- Går du aldrig ut med killar? - Sällan.
Hur gammal är du, Gwen?
Jag har en fråga, Dave Hirsh...
- Tycker du om min pappa? - Ja.
- Ni har väl en vänskaplig relation? - Mycket vänskaplig.
Varför kan du inte ha samma relation med en intelligent kvinna?
Tur att du inte är biologilärare.
Då hade jag inte misstagit biologi för kärlek.
Vi tar en promenad, så läser jag din berättelse.
När du läst klart, kan vi göra papperssvalor av sidorna.
Tyst!
Din tjej gick ditåt.
Dave? Dave...
- Var den så dålig? - Du har en spännande talang.
- Tyckte du om delar av den? - Nej, allt. Den är så verklig.
Så gripande. Den var underbar. Jag grät.
- Det gör jag inte ofta. - Jag kanske ska försöka avsluta den.
- Den är avslutad. - Vad menar du?
När flickan ger sig av, finns inget mer att säga.
Därför kunde du inte fortsätta.
Naturligtvis. Varför kom inte jag på det?
Jag låter skriva ut den igen och skickar den till Atlantic.
- Du är en ny erfarenhet för mig. - Jag har ett mindre förslag...
Först en tack-puss.
- 100% platonisk, inte sant? - Ungefär 75%.
- Jag kan bättre än så. - Nu talar vi om berättelsen, Dave.
Nej! Nej, Dave.
Gwen...
Jag älskar dig, Gwen. Vet du inte det?
Sluta...
. David Hirsh, Frank Hirshs bror,. . förlorade 100 dollar i borgen...
- De säger det varje timme. - Du behöver inte lyssna.
- Han drar skam och vanära över oss. - Vad kan jag göra? Tjata inte mer.
- Jag har haft en jobbig dag. - Jag, då?
Hela stan pratar om...
Vi måste säga upp medlemskapet på klubben.
Ingen ber oss göra det. Många familjer har svarta får.
Du är gift med mig, inte min bror.
Du är fortfarande den vackraste tjejen i Parkman.
Det finns lite mer av dig. Alltså lite mer att älska.
Ska vi gå upp? Och koppla av...
- Vad säger du? - Var inte dum, jag har huvudvärk.
Hej då, pappa! Lugn, jag har nyckel.
- Vart ska hon? - Ut.
- Vart ska hon och med vem? - Jag vet inte.
Du är väl hennes mamma? Dawn?
- Berätta vart du ska. - Ut och åka en sväng med Wally.
Jag hade berättat om det var något speciellt. Det är han.
- Nöjd? - Så sköter jag inte min butik.
Din butik? Du glömmer att det var min pappas.
Hur kan jag glömma? Du har påmint mig två gånger om dagen i 18 år.
Jag går ut.
Åh, mr Hirsh... Ni skrämde mig.
- Vad gör du här så sent? - Beställningarna släpar efter.
- Det är alltid lugnare på kvällen. - Att jobba så sent ser inte bra ut.
Jag struntar i vad folk tror. Och jag är ändå strax klar.
Du är klar nu. Gå hem.
Ja, sir.
Din kväll har väl bara börjat.
- Det är härligt att vara ung. - Ja, de säger det.
Har du grälat med din pojkvän?
Ed Remick? Vi gjorde slut för en tid sen.
- Unga män kan vara så trista. - Det måste finnas många andra.
- Finns det inte det? - Jo då, flera hundra.
Ta inte illa upp, Edith... Men jag är lite nere i kväll.
- Kan vi köra runt en stund? - Naturligtvis.
En härlig kväll.
Det var skönt. Jag är trött i ryggen.
Inte så konstigt när du jobbar hela kvällen.
- Jag borde ge dig smisk. - Bättre att jobba än att vara hemma.
En snygg tjej som du borde roa dig.
Man kan inte bara arbeta...
Du är en enastående tjej. Jag har träffat många och vet.
Lyd en gammal mans råd, Edith. Roa dig medans du är ung.
Ni är långt ifrån gammal, mr Hirsh.
Jag är äldre än jag vill vara.
Speciellt när jag sitter bredvid en snygg ung tjej som du.
Jag sa att jag inte vill stanna här. Det slutar alltid med ett gräl.
- Vi behöver inte gräla. - Du hörde vad jag sa!
Vad är det?
Jag tar gärna en skvätt.
Nej, jag ska inte ha. Kör hem mig, Wally.
- Dawn... - Snälla Wally, kör hem mig.
- Har någon ringt? - Nej, hon har inte ringt.
- Jag köpte bilen jag talade om. - Då stannar du alltså?
- Då har jag en fast inneboende. - Jag skriver inte på något kontrakt.
- Vart ska du? - Till Terre Haute och Indianapolis.
För avkoppling och förtjänst. Ska du hänga med?
- Nej, jag tror inte det. - I Terre Haute kör de utan max.
Vi kan tjäna bra.
- Det är bäst att jag stannar. - Var inte så barnslig, Dave.
Vill du träffa din lärarinna, åk dit och träffa henne.
- Hon sa att hon skulle ringa. - Jag är inte expert på fruntimmer.
Men en sak vet jag... De lyder order, eller beordrar.
När de tar kommandot, blir de elaka.
- Hur har du haft det? - Om du ångrar dig angående resan...
Jag åker först runt midnatt.
Dave?
Är du upptagen? Jag har saknat dig.
- Det var en tjusig kavaj. - Du sa att du skulle ringa.
Jag har rättat prov. Vill du ha en drink eller kaffe?
- Nej tack, ingenting. - Snart får vi besked från förlaget.
Vad är det med dig, Gwen? Du verkar så avlägsen.
- Förra gången vi var tillsammans... - Jag har inte glömt.
Du ångrar dig, va?
- Vi pratar inte om det, Dave. - Vi borde prata om det.
- Det är viktigt - jag älskar dig. - Det vill jag inte, gör inte det.
- Det var dumt sagt. - Ja.
- Fattar du inte vad jag... - Jag önskar inte en sådan relation.
- Vad vill du ha för en, då? - Var inte så barnslig.
- Du vet hur mycket jag beundrar dig. - Kom till saken.
- Du älskar mig inte, va? - Jo, men jag vet inte om jag vill.
- Kan du förklara dig lite grann? - Jag är inte ung längre.
Jag har väntat länge och du får inte skynda på mig - då blir jag rädd.
- Vad är du rädd för? - Det är svårt att uttrycka i ord.
Intellektuellt kan jag förstå och avundas ditt sätt att leva.
Men känslomässigt är jag en ganska alldaglig människa.
Vem är väl inte det? Jag har slutat dricka.
Jag har förändrats. Inte helt, men det har jag.
- Åh, Gwen... - Dave...
- Vill du gifta dig med mig? - Är du nyfiken eller ett frieri?
Det är en fråga med bara två svar.
Och ett tredje - jag vet inte än. Vi har bara träffats tre gånger.
Vad vet vi om varandra?
Jag vet bara att jag vill gifta mig med dig.
Det vill jag mer än något annat i hela världen.
Sluta med det där! Jag är ingen av dina krogslynor!
Magistern har rätt. Jag har varit en stygg gosse.
- Jag hör inte hemma i din klass. - Nej, det är möjligt.
Du slipper kugga mig igen.
Bama? Bama... Bama!
- Hon fyller år, sa jag ju. - Jag har en kaka i ugnen.
- Får vi inget att dricka? - Ni vet var det står.
- Dave! Vi trodde du hade stuckit. - När sticker vi?
- Det gick inte så bra, va? - Nu åker vi.
- Ska du åka någonstans, Dave? - Till Terre Haute. Festen är slut.
Låt oss följa med. Vi kan sjukanmäla oss på fabriken.
- Hon fyller år. - Grattis.
Får vi följa med?
Dave...
Det är inte sant. Jag fyller inte år.
Det sa jag bara för att få en liten fest eller lite parfym.
Jag borde inte ha sagt det till dig.
Så gör man inte mot en kille som du.
Hjälp mig packa.
- De här? - Nej, de gör ont.
Vi måste ringa polisen, Agnes.
- Så att det hamnar i tidningarna? - Inser du vad klockan är?
- Vad sa Wally? - Han visste inte var hon var.
Jag vet inte vad som flugit i henne.
- Ända sen din bror kom hit... - Sluta!
- Du grälade inte med henne? - Varför det? Nu får du ge dig!
Hallå? Ja.
- Bra. - Vem är det?
Vem är det?
- Frank! - Edith sa att hon är i Terre Haute.
- En bekant hade sett henne där. - Vad gör hon i Terre Haute?
Snälla du. Tack ska du ha, Edith.
Du kan väl inte prata nu?
Jag förstår. Hej då, Frank.
- Ta det försiktigt... - Vad har hänt med henne?
- Mår du bra, stumpan? - Cigaretter.
Rök nu. Tvinga dig att ha roligt.
- Så där, ja. - Ska jag inte ta din hatt?
Vad då för hatt?
- Vad är det? - Den sången, Dave. Den är sorglig.
- Visst är den sorglig, Bama? - Ja, den träffar mig rakt i hjärtat.
- När du har gått... - Bra röst, va?
- Bra, va? - När du har gått...
Ta bort tjejen från orkestern.
- Annars gör vi det. - Vad menar du med vi?
- Jag är här med honom. - Ja, jag är här med honom.
- De uppskattar inte din sång. - Men du uppskattar den väl?
Jag lovade att aldrig be om något, en som ett minne från resan
kan du väl köpa en sådan där kudde åt mig?
Visst kan jag det. Kom.
Ursäkta. Jag får en kudde.
Inte den. Den där.
Ingen har varit så snäll mot mig.
Och du är nykter nästan.
- Vet du vad Rosalie hörde? - Nej.
Att du var kär i den där lärarinnan miss French.
- Är det sant, Dave? - Nej.
- Dave, du kan alltid... - Vi går och tar en drink.
Det bästa huset förmår.
Cigaretter!
Två stinger.
- Dave? - Hej, Dawn.
- Förlåt, det här är Teddy? - Harperson.
- Slå er ner. - Vad gör du här?
Vi har varit överallt.
Min farbror Dave Hirsh, författaren.
- God dag. - Har ni känt varandra länge?
- Nej, ärligt talat... - Vi möttes i dag. Ted är säljare.
- Jag är full som en kaja. - Adjö, mr Harperson.
- Ska ni gå? - Nej, men ni!
- Ni missförstår mig... - Hon är bara barnet.
- Jag sa adjö. - Han kan inte göra så här!
- Förstör det inte. Jag har roligt. - Visst, du har jätteroligt.
- Hör ni... - Stick!
- Kom här. Ge mig kaffet. - Det ska till ett annat bord.
- Hämta mer. - Naturligtvis.
- Vet far din var du är? - Nej, och jag vet inte var han är.
- Roligt, va? - Jag skrattar på mig.
Ginny!
- Det här är min brorsdotter Dawn. - Hejsan.
- Jag har ont i huvudet. - Hämta en kall handduk åt henne.
- Jag mår jättedåligt. - Det beror på att du är packad.
En tjej i din ålder borde inte dricka så mycket.
Fixa till henne, så tar jag ut henne i friska luften.
En enkel till Parkman.
- Döm inte far din för hårt. - Jag vill inte prata om det.
Låt mig då prata om det. Du hämnas på din pappa.
Men vem sårar du egentligen? Vad bevisar du med att bli slampa?
- Jag tänker inte bli slampa. - Det går snabbt.
Ett par typer till och lite mer sprit...
- Fråga mig, jag är expert. - Jag kan inte bo hemma.
- Att bo hemma är inte så illa. - Jag skaffar jobb i New York.
Gör inget förrän jag kommer tillbaka. Lovar du?
- Du får mig inte att ändra mig. - Delta Junction och Parkman!
- Förlåt att jag gjort dig ledsen. - Jag känner mig som en i familjen.
Det är en ny och härlig känsla.
- Sköt dig nu. - Tack.
- Är allt bra med henne? - Ja.
- När tänker du åka tillbaka? - Inte vet jag. Efter Indianapolis?
- Det låter bra. - Du skulle ha sett hans brorsdotter.
- Han kunde inte ha varit rarare. - Brorsdotter?
- Hon är hans brorsdotter. - Och Bama är min farbror.
- Håll klaffen nu! - Vad sägs om en drink till?
Är det du, Dawn? Vet du vad klockan är?
- Var har du varit? - I Terre Haute.
- Med vem? Var där? - På några nattklubbar. God natt.
- God natt? Vi vill veta... - Jag orkar inte prata.
- God natt. - Dawn?
- Är du med eller inte? - Jag är med.
- Jag lägger mig. - Hur många kort?
- Hur många? - Hur många?
- Två bra kort. - Varsågod. - Hur många?
- Samma två bra kort. - Det är till mig. Jag lägger mig.
- Hallå? - Hallå, ja. Ett ögonblick.
- Från Indianapolis. - Jag är fortfarande ute.
Vänta ett ögonblick. Jag säger inte att du är ute.
Dave har ringt två gånger. Nu har du något att berätta.
- Det är bättre att du säger det. - Jag vet att ni har grälat, Gwen.
Och det har gjort dig olycklig.
Blir du lyckligare om du aldrig mer ser honom?
Hallå? Ja, det är miss French.
Hallå? Vi har goda nyheter, Dave.
Atlantic tog din berättelse. 500 dollar.
Är det sant? Jätteroligt! Jag har viktigare saker att säga.
Jag har inget att säga dig.
Jag har varit så förvirrad, Dae. Men det är jag inte längre.
Jag hade glömt hur varm och djup din röst är.
Ja, jag har saknat dig. Det är förvånansvärt hur mycket.
När? Jag är hemma.
Hej då, Dave. Tack.
Hej då, älskling.
Tre nior.
- Vilken tur. Du lyckades igen. - Ja, jag har lite tur.
- Ni ligger ett par tusen plus. - Mer eller mindre.
- Spelar ni alltid tillsammans? - För det mesta.
- Ni har tur. - Vi behöver en ny lek.
Säg mig, det där telefonsamtalet... Var det något mycket intressant?
Jag kom att tänka på en spelare som jag kände. Han hade ett knep.
Han satt och spelade kort, hans vän ringde - och gissa vad...
Han sa åt honom vad alla runt bordet hade. Man börjar undra...
- Ja, han var en ohederlig typ. - Det var han.
- Hör du, Charlie... - Ta det lugnt, Dave.
Han har förlorat mycket i kväll och har rätt att vara lite dum.
- Vem skulle ha ringt? - Låt oss säga kyparen.
Han var här, va? Och kan ha sett allas kort.
Men jag sa inte att han gjorde det.
- Du tar aldrig av hatten, va? - Nej, aldrig.
- Varför inte? - Han har en kortvågsradio i den.
Den ger oss besked om vilka kort ni har. Hur så?
Vet ni vad? Krypet kanske skojar om något som är sant.
Vi tar en titt.
Rör inte stålarna!
Jag gillar inte att folk rör min hatt.
Plocka upp den nu.
Plocka upp den och sätt den på hans huvud.
Stick! Ge er iväg härifrån!
- Var är min hatt? - Strunta i den. Sätt dig här.
Jag kör honom till sjukhuset.
- Finns det inget vi kan göra? - Ingen ska röra min hatt.
- Här är din kavaj. - Ta det lugnt.
Jag har aldrig hört talas om någon som sover med hatten på, mr Dillert.
Nu har ni hört talas om det. Den ger mig tur.
- Det är hednisk vidskepelse. - Ja.
- Det är det. - Kom in!
- Hur mår du, gamle vän? - Hur hade du mått här?
Här blir de närgångna snabbt.
- Är han en besvärlig patient? - Hon försökte ta min hatt.
- Jag lärde henne hur man fuskar. - Inte lärde, utan visade.
- Snälla, stanna inte länge. - Jag lovar.
- Vet du vad? Hon slog mig. - Herren är med mig, mr Dillert.
- Du hittade hit till slut, Dave. - Besök bara på eftermiddagarna.
- Få ut mig härifrån. - Varför det?
- Jag litar inte på systrarna. - Vad menar du?
De stal mina kläder. Jag har inte ett plagg.
- Det var läkarens ordination. - Få hit läkaren då.
- Ring på klockan. - Jag blev arg och slog sönder den.
- Du fick in mig, få ut mig nu. - Jag går och pratar med läkaren.
- God dag, doktorn. - Jag vill ha mina byxor, doktorn!
Vi får tyvärr behålla er ett tag.
- Är det ett sjukhus eller fängelse? - Det är en fråga om yrkesansvar.
Ni är en sjuk man, mr Dillert. Inte efter knivskadan.
Men vi har upptäckt att ni lider av diabetes mellitus.
- Vad då? - Diabetes?
Jag lade märke till att ni hade alkohol i blodet.
- Hur mycket dricker ni varje dag? - Bra fråga.
- Kanske en sjuttiofemma... - Kanske mer.
Ni måste sluta dricka. Alkohol ökar blodsockerhalten.
Ni behöver omedelbar behandling.
- Är det så allvarligt? - Det är mer än allvarligt.
Ni har gjort er plikt.
Berätta nu hur jag kommer ut utan att sparka in dörren.
Ni ska få ett formulär som ni får underteckna.
Ursäkta. Var hittar jag miss French?
- Två trappor, rum 213. - Tack.
- Undervisar hon nu? - Lektionen är strax slut.
Vi hinner med ett par frågor till. Wally?
Tycker ni att Emile Zola var omoralisk, miss French?
Nej, hans figurer var depraverade en hans inställning var moralisk.
- Hade han inte en älskarinna? - Det får du fråga hans fru om.
En kompis till mig anser att författare har andra normer.
Går det an för dem, borde det gå an för alla.
Jag håller inte med din vän. Men bra författare känner djupare.
De har större aptit på livet. Om jag hade känt Poe
så hade hans drickande äcklat mig. Men jag hade försökt förstå honom.
Som jag hade försökt förstå dr Johnsons frosseri
och Baudelaire för hans neurotiska promiskuitet.
De var stora män... Stora i svaghet, större i styrka.
- Är ni miss French? - Ja.
Jag heter Ginny Moorhead. Ni känner inte mig, men jag känner till er.
- Jag vill prata med er om något. - Vad kan jag hjälpa er med?
- Ni ser inte ut som en lärare. - Tack.
- Det var väl en komplimang? - Ja.
- Får jag sätta mig? - Givetvis.
Ni säger väl inte till Dave att jag har varit här?
- Är ni bekant med honom? - Ja.
Det tar inte lång tid, en jag måste få veta en sak.
- Tänker ni gifta er med honom? - Vad då?
Jag vill bara veta hur det ser ut.
- Jag vet inte... - Jag tror att han är kär i er.
Och tänker ni gifta er med honom, så sticker jag. Men annars...
- Kommer ni från Chicago? - Ja. Har han berättat om mig?
- Nej, jag läste tidningarna. - Visst var det hemskt?
Jag borde inte ha kommit hit. Men jag är galen i honom.
Jag vill absolut att han ska få det han vill ha.
Även om det innebär er och inte mig.
- Har mr Hirsh talat om mig med er? - Nej, han har inte sagt någonting.
Jag frågade och frågade. Varken här eller i Terre Haute sa han något.
- Var ni med på den där resan? - Ja.
Han älskar mig inte, miss French.
Jag önskar att han gjorde det.
Jag hade offrat höger öga för det.
Jag har aldrig känt så här för någon.
När han tar i mig, blir jag helt svag.
Gråt inte, jag ber.
Vad ni än har inbillat er och vad Dave än har sagt...
Det pågår inget emellan mr Hirsh och mig.
Jag har hjälpt honom med skrivandet. Jag är följaktligen inte er rival.
Jag är glad att jag kom hit, miss French.
Jag var så rädd. Ni anar inte hur rädd jag var.
Ni kan ta honom från mig om ni ill. För jag är varken rik eller smart.
Jag har ingenting.
- Inte ens ett rykte. - Ni har säkert ett rykte.
Det bekymrar inte Dave.
- Jag har tyvärr en lektion till. - Då går jag.
- Ni är väl inte arg på mig? - På ett sätt är jag tacksam.
Tacksam? Jag fattar inte varför, miss French.
Men tack. Tack så hemskt mycket.
- Ni säger väl inget till någon, va? - Nej.
- Adjö, miss French. - Adjö.
Stan är helt till sig.
Parkmans hundraårs jubileum 188488-198.
Tog hålan 100 år att bygga? Det är bortkastad tid.
- Varför slutar du inte dricka? - Så här har jag levt hela livet.
- Jag tänker inte bli annorlunda. - Du minns vad läkaren sa.
- Lev sunt, så överlever du. - Sluta tjata.
Annars förlorar jag en vän. Och jag har inte haft så många.
- Du ger mig inget val. - Det är inte upp till dig att välja.
Det ser ut som min brorsdotter.
Dawn!
Kör du. Klarar du det med en arm?
- Hur mår min favoritbrorsdotter? - Bra. Jag har fått jobb i New York.
- Visst är det roligt? - Ja. Vad tycker dina föräldrar?
- Har du tid en stund, Dave? - Jag har bekanta i New York.
Jag har svalt mycket förtret. Det är inte bara knivslagsmålet...
- Är det här ett nytt förmaningstal? - Inte så högt.
- Jag har inga hemligheter! - Vi går in här. Det är viktigt.
Kan du gå ut, Edith.
Stanna, miss Barclay. Samtalet kan intressera er.
Då så, Edith.
Jag går inte in på din senaste skandal.
- Vi glömmer det. - Tack.
- Jag har ett par saker att... - Du bad Dawn åka till New York.
Innan du kom hit, var hon...
Du fattar inte, du är inte pappa.
Det är sant. Jag har bara sårat mig själv.
För en pappa är det annorlunda.
- En hycklare ska inte bli avslöjad. - Vad menar du?
Regeln om att aldrig umgås med anställda.
- Än sen? - Bra regel. Med tanke på din dotter.
- Försöker du påskina... - Jag säger det! Stan är liten.
Det jag vet, kan Dawn också veta.
- Mr Hirsh, jag... - Lyssna inte på den typen.
Är du klar, så går jag.
Förlåt, miss Barclay. Men jag håller av min brorsdotter.
- Jag lämnar Parkman, Frank. - Lugna ner dig.
- Han gissade nog bara. - Nej.
Varför träffade inte jag dig först, Frank?
Jag har ofta funderat på det.
Jag vet inte om du inser det
men när jag gifte mig med Agnes var du bara fyra år gammal.
M du inte behöver mig längre
går jag hem och packar.
- Dave! Stig in. - God dag, professorn.
Vi har en fet check åt dig. Och ett brev från förlaget.
- Tack vare Gwen. Var är hon? - Du har anledning att vara stolt.
- Sa ni åt henne att jag hade ringt? - Hon kommer inte i kväll.
Jag beklagar. Här är ditt brev.
Fördömt! Jag avundas dem som kan ljuga på ett övertygande sätt.
I morgon kan hon ha ändrat sig.
Jag vet att hon inte vill träffa mig, men varför?
Käre Dave... Låt mig först blanda en god martini åt dig.
Det trollar inte bort problemen.
Men det gör dem mindre.
- Var är hon? - Det spelar inte så stor roll.
Hon verkar besluten att inte träffa dig.
Fråga mig inte varför. Jag har inte rätt att lägga mig i.
- Hon är där uppe, va? Jag går dit. - Jag kan inte stoppa dig.
- Du är yngre än jag. - Tack.
Gwen? Jag kommer upp, Gwen!
Gwen? Gwen?
Var är du? Du måste prata med mig.
- Är inte det här lite ohyfsat? - Jo.
- Vad är det för lek du leker? - Jag är inte expert på lekar.
- Tänker du på kortspelandet, så... - Jag bjöd inte in dig på mitt rum.
Du nonchalerade mig. Betyder det så mycket för dig...
Det betyder inget för mig. Jag vill avsluta det här.
Vad har hänt med dig? På telefon...
- Vad fick dig att svänga om? - Jag tog mitt förnuft till fånga.
- Du har mist vett och sans. - Hej då, Dave.
- Jag är förälskad i dig, Gwen. - Försök inte, Dave.
Berätta vad som plågar dig. Du kan ha fel!
- Hej då, sa jag. - Gwen, nu slutar vi...
Rör du mig igen, ringer jag polisen.
Jag gillar inte ditt liv och dina vänner.
Lämna mig ifred och håll dig borta från mig!
- Vad gör du här? - Jag väntar på dig.
Du vet tidningen med din berättelse? Den har kommit ut.
- Jag kilar dit och köper ett ex. - Det går inte, jag har köpt alla.
Jag har ett kvar. Alla har gratulerat mig i dag.
- Varför det? - För att jag känner dig.
Tjejerna på fabriken har bett om min autograf.
- Va? - Jag har skrivit autografer.
Jag skriver Hoppas du gillar den och undertecknar.
- Rätt bra publicitet, va? - Det är ju jag som har skrivit den.
Man skriver sitt namn när man ger en bok i julklapp.
Du hade inget med det att göra!
- Jag är din flickvän. - Nej, du är inte min flickvän.
Jag bjöd dig på ett par drinkar och vi hade lite roligt inte mer!
- Alla tror att jag är det. - Det struntar jag i.
Du är för dum för att läsa berättelsen.
- Så får du inte säga till mig. - Inte det?
Du är inte klipsk nog att gå in när det regnar.
Du hade följt med vem som helst vart som helst.
- Säg inte så till mig, Dave. - Glöm det.
- En jävligt bra berättelse, Dave. - Tack.
- Är det något som retar dig? - Ja, det här råtthålet!
- Skaffa en städerska. - Vad sägs om Ginny Moorhead?
Skojar du? Hon kan inte hålla sig själv ren.
När står bröllopet?
Vad då för bröllop?
Din lärarinna har dåligt inflytande på dig.
Sen du slutade dricka har du varit stört omöjlig.
Fruntimmer!
- Vad gör du där ute? - Jag sitter.
Så löjligt. Kom in.
- Kom in nu. - Jaja, då.
Du får inte säga så till mig. Jag är människa och har känslor.
Visst, du är människa.
Jag vill inte lida för att lärarinnan inte vill ha dig.
Glöm det nu, Ginny.
- Du är fortfarande kär i henne, va? - Nej.
- Jo då, det vet jag. - Jag är inte kär i någon.
Dave... Dave, var kär i mig!
Jag älskar dig så mycket och har aldrig träffat en som du.
- Jag älskar dig så hemskt mycket. - Gråt inte, stumpan.
Förlåt att jag sårade dig. Det var inte meningen.
Jag gör vad som helst för dig.
Jag gör allt du ber mig om.
Kan du städa stället åt mig?
- Får jag det? - Ja.
Det gör jag gärna.
Jag kommer varje dag före jobbet.
Du behöver bara ringa.
Men kom ihåg att jag är människa.
Det ska jag ha i åtanke.
Och innan han var medveten om det... hade han gått vilse.
Han visste att han var tvungen att återvända över bekanta marker -
- för att komma till punkten där han kunde börja om.
Slutar den så?
- Tyckte du om den? - Ja, jag tyckte mycket om den.
- Det betyder inte så mycket. - Nej, jag tyckte mycket om den.
Tänk att du kan skriva så fint. Och jag kan bara sy underkläder.
Jag känner mig misslyckad.
- Vad var det du tyckte om? - Allt.
- Som vad då? - Människorna.
- Vilka människor? - Allihopa.
Men vad betydde berättelsen för dig?
- Den betyder mycket. - Berätta då vad den handlar om.
Bli inte arg, Dave. När jag säger något, blir du arg.
- Du förstod inte ett ord! - Nej, men jag tyckte om den!
Jag förstår inte dig heller, en jag älskar dig.
Men jag förstår dig inte. Vad är det för fel på det?
Ginny... Vill du gifta dig med mig?
- Va? - Gift dig med mig, nu i kväll.
Skoja inte om sådant, Dave.
Snälla Dave, inte med mig. Du anar inte hur ont det gör.
Jag skojar inte, Ginny.
Åh, Dave... Det hoppas jag att du inte gör.
Det vill jag nog mer än något annat i hela vida världen.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Säg bara ja.
Åh, Dave!
- Vem har ställt till det så här? - Gissa vad. Du kan aldrig gissa!
Dave och jag gifter oss!
- Så roligt. - Det är sant, Bama.
Är du helt från vettet?
Du får inte säga så, Bama.
- Du gifter dig väl inte med bönan? - Jo, i kväll.
- Är du galen? - Bama, han vill gifta sig med mig!
Jag pratar med Dave. Var snäll och håll tyst.
- Hon ska bli min hustru. - Jag fattar ingenting.
Jag har inget emot Ginny. Men hon vet att hon är en slyna.
Nu räcker det. - Sätt på dig något fint, så hämtar jag dig.
Förstör det inte för mig, Bama.
- Det hade tagit livet av mig. - Han förstör det inte.
Jag har aldrig varit så lycklig.
Jösses!
- Jag behöver en best man. - Det blir inte jag.
Jag vet inget om dig och läraren, en nu har du blivit galen.
Du tänker väl inte gifta dig med den där slynan?
- Tycker du inte om hennes städning? - Du tar väl inte henne för det?
Nej, det gör jag inte.
Jag är bara trött på att vara ensam.
Det hon känner för mig har ingen någonsin känt för mig.
Och jag kanske kan hjälpa henne.
Jag kan inte hjälpa mig själv.
- Faktum kvarstår - hon är en slyna. - Vi gifter oss, så sluta tjata nu.
Du har verkligen bestämt dig, va?
- Ja, jag ringer rådhuset. - Då har jag förlorat en vän.
Jag behöver ingen som är så dum.
- Ni är nu man och hustru. Grattis! - Var det allt?
Det var allt.
- Är vi gifta? - Jajamän.
Här är beviset för hotellportierer.
Familjen Hirsh!
God kväll.
- Skulle inte Dawn ta en senare buss? - Det ser ut att bli den sista.
- Det blir trevligt med sällskap. - Ja, visst blir det?
Bama borde ha kommit, Dave.
Han hade väl annat för sig.
Jag vet inte varför han ogillar mig. Vissa saker kan man inte ändra på.
Dave...
Jag ska bli en god hustru.
En riktigt god hustru.
- Du kommer inte att ångra dig. - Jag tror dig.
Kan vi åka till Terre Haute på bröllopsresa? Det blir inte dyrt.
Bara jag kommer ifrån Parkman.
Kan vi köra förbi hos mig först? Jag vill hämta min kudde.
- Den du köpte till mig. - Jag kommer ihåg.
Kan vi titta in på Smitty's och ta en öl? Tjejerna väntar sig det.
Vad gör du här, Bama? Jag trodde du var best man.
De kommer för att ta farväl. Ska du ha lite ris?
Han har väl inte varit här? Den där gangstern från Chicago!
- Han jagar Dave och är beväpnad. - Vad tänker han göra?
Döda Dave, sa han. Han är galen och drog pistol mot mig.
Stanna här, så försöker jag hitta Dave.
Har du inte märkt att jag pratar mycket bättre?
- Nej... Jo, en gång. - Jag har lånat en grammatikbok.
Av hon läraren... Av henne, hon den där läraren.
Säger vem?
Du vill väl inte gå till Smitty s?
- Du sa att du ville. - Vi kan stanna här.
- Bestäm dig nu, Ginny. - Då går vi till Smitty s.
Tjejerna sitter och väntar.
Den hädangångnes själ har återvänt till sin gode skapare
och vi viger det förgängliga stoftet till gravens vila.
Av jord är du kommen.
Jord skall du åter varda.
Herren är min herde, mig skall intet fattas.
Han låter mig vila på gröna ängar.
Han vederkvicker min själ och leder mig, i sitt namn, på rätta vägar.
Om jag ock vandrar i dödsskuggans dal
fruktar jag inget ont, ty du är med mig.
Din käpp och stav, de trösta mig.
Du bereder för mig ett bord i mina ovänners åsyn.
Du smörjer mitt huvud med olja -
och låter min bägare flöda över.
Godhet, allenast, och nåd skola följa mig i alla mina livsdagar.
Och jag skall åter få bo i Herrens hus, evinnerligen.