Това се случва когато не им счупиш вратовете
и се задушат. Гледайте.
Възбудил се е.
Мръсници.
Чакайте.
Денят на обесения е!
Да!
По дяволите!
Грешник!
Зила!
Да!
Грешници. Купете си грешник.
ГРЕШНИЦИ
Един грешник, половин пени.
Не изоставай.
Хайде!
ПО РОМАНА НА ЕМИЛИ БРОНТЕ
"Бурните ВЕЛИЧАНИЯ"
Да не бяхте ме питали защо са го обесили.
Не съм виновна аз, че мъжете са отвратителни.
Не трябваше да ми го казваш!
Горкото кученце. Ще умра.
Ако ще го правиш, побързай. Имам си работа.
Какво е това врява?
Татко!
Лицето ти е червено като домат. Плакала ли си?
Не. Тичах.
Тичаше? Ако майка ти беше жива,
щеше да ме убие, като види колко си дива.
Какви ги говориш!
Не си я познавала. Беше страшилище. Боксираше в окръга.
Имаше ръце като тигани.
И мустаци, които боцкаха като метла.
И ти ще имаш, като цялата рода на майка ти.
Стига! Не говори така за мама.
И няма да имам мустаци. Разбира се, че не!
Не бъди досадна, Кати.
Никой не харесва мърморковци. По-лоши са от зъбобол.
Боже мой, Нели!
Направи нещо по въпроса. Затова си тук.
Да, сър.
И кажи на госпожа Бъртън, че ще вечерям в „Рам“.
Не, татко! Моля те!
Компанията е много по-добре в „Рам“
и няма толкова много хленчене.
А конят ми, по дяволите?
Ще уведомя прислугата.
Татко! Съжалявам!
Татко!
Ставайте! Движете се!
АКО НЕ СЕ СЪБУДЯ УТРЕ, ДА МЕ ВЗЕМЕ ГОСПОД
Снощи пак имаше яхния в „Рам“.
Чудя се, че е ял.
Пак е изпуснала на стената, госпожо Бъртон.
Е, знаеш как е.
Виж ѝ панталоните колко са изцапани.
Горкото дете.
А какво е донесла?
Скрила се е.
Какво прави тук?
Господин Ърншоу и поредният му пристъп на благотворителност.
Боже мили. Моли се и за него.
Ало?
Какво…?
И казах: „Това не е нито Ливърпул, нито Бристол“.
„Не можеш да оставиш дете на улицата.“
И бащата на бедния нещастник…
Да знаеш дали е бил баща му… Както и да е, който и да беше, ми каза:
„Е, вземете това хлапе, ако толкова се тревожите за него.“
И аз му казах: „Ще го направя! Ще го направя!“
И така стана.
Само питах колко време възнамерявате да го храним и обличаме, господине.
- Това би се отразило на домашната икономика… - Колкото аз преценя!
Защо трябва да съм заобиколен от жени?
Цял ден ме измъчват, какво мъчение.
Тате!
Още една истеричка дойде да ме тормози.
Няма по-добър баща на света. Нито по-добър човек.
Значи новият ти приятел ти харесва, а?
Много, тате. Много.
Макар че май не знае да говори, и не знам как се казва.
Затова го кръстих Хийтклиф, на брат ми, който почина.
Хийтклиф…
Хийтклиф.
Ела тук, мили.
Ела.
Добре дошъл си тук.
Мога ли да ти облека други дрехи?
Да, разбира се. Ще бъде твоят домашен любимец.
Ще бъда много добра.
Освен ако не се държиш лошо и тогава ще те щипя.
Умри, умри!
Убий тази плъх! В окото! Забий му го!
Колко хубаво, че имам приятел.
Истински приятел, не някой, на когото плащат.
Дамите, които придружават, не получават пари. Те са дами, Зила.
Това, че баща ѝ е бил лорд, не я прави дама.
Незаконнородените не са дами.
Колкото и да са платили родителите им за да ги скрият.
Ко… Ко… о…
Ел пони. Ел пони.
„Ел пони… Ел пони… с…“.
Ядеше! Ел пони ядеше! Ел пони ядеше трева.
Не виждаш ли рисунката, Хийтклиф? Погледни!
Остава само да ти сложа хартиената шапка и да те нарека „магаре“.
Направи го и ще те изхвърля през прозореца!
И ще оставя птиците да ти изкълват очите!
Няма да го правя повече! Не искам да чета!
- Какви маниери. - Млъквай.
Извинявай.
Извинявай, Хийтклиф.
Искаш ли да опитаме пак? Ще бъда по-търпелив, обещавам.
Но тогава никога няма да се научиш да четеш и ще станеш простак!
Махай се.
Да се махаш!
Махай се!
Няма да се махна.
Никога няма да се махна.
Никога няма да те оставя, каквото и да правиш.
Ходи. Това е.
Кейти, мога ли да отида?
Не, няма да ти хареса. Твърде си разумна.
Бягай, да не ни последва.
Победих! Ядосвам се, ядосвам се, имам ананас...
Трябва да тръгваме.
Скоро ще се развали.
Баща ти ще се ядоса много, ако закъснеем. Моля те.
Спри да се тревожиш. Ще се развали. Обещавам ти.
Но небето е черно, Кейти.
Не. Виждаш ли?
Синьо.
Не е достатъчно синьо, за да можем да се върнем.
Ще видиш. Синьото е синьо, колкото и малко да е.
Къде си била?
Че къде си била!
- Изненада ни бурята, татко. - Аз съм рожденик.
И ме накара да чакам.
Явно изобщо не ти пука за мен.
Разбира се, че ми пука, татко. Ти си най-добрият баща на света.
Много съжалявам.
Когато забравя рождения ти ден, ще видиш ти.
Да вечеряме и да го отпразнуваме както подобава.
Студено е.
Татко.
Беше моя вина, сър. Не на Кати. Тя искаше да се върне, а аз не я послушах.
Хийтклиф, моля те.
Цял ден говори за рождения си ден.
- Вярно ли е това? - Не.
Кълна се. Не е била нейна вина.
Трепериш ли?
Спри веднага. Все едно съм някакво животно.
- Казах да спреш. - Не е била нейна вина.
Аз те виждам и храня, аз те спасявам от бедност и отчаяние.
Аз съм най-добрият човек на Земята! Как смееш да трепериш?
Ще ти дам причини да трепериш!
- Махни я, Нели! Бягай! - Татко, не!
- Не! Пусни ме! - Ела тук, куче!
Хайде!
- Моля те, пусни ме. - Ела тук!
Стой мирен, куче!
Сега виждаш ли защо се държа с теб като с куче? Лай!
Какво ти е направил?
Кървиш.
Хийтклиф, защо излъга?
Закъсняхме заради мен. Не заради теб.
Не можех да позволя да те нарани.
Но това ме наранява. Не разбираш ли?
Това ме наранява.
Ще премина през това и много повече
всеки ден
само за да те защитя.
Какво?
Съжалявам.
Не съжалявай.
Никога не съжалявай за мен, Кати.
Бих го направил веднъж и хиляда пъти.
Тогава сме загубени.
Какво мога да направя?
Нищо.
Остани с мен.
Отговори ми, глупако!
Спящ ли си?
- И сега какво? - Катрин!
Не мигнах заради коня. Какво толкова важно има?
Продали са фермата на Дрозд. Имаме съседи.
Това са Линтън.
- Семейство? - Ерген и неговата подопечна.
Направил е състояние от текстилния бизнес.
Боже. Видя ли това?
Сигурно е много богат.
Сигурно ще се влюби в мен.
- Сигурно ще се влюби... - Чух те.
Би било фантастично да си богат.
Ти какво би направил, Хийтклиф?
— Какво? — Ако беше богат.
Предполагам, каквото правят богатите. Да живееш в голяма къща.
И да си жесток към слугите.
Да се оженя.
Да се ожениш? За кого?
Винаги съм имал око за…
Роуз от „Кроун“.
Дъщерята на собственика?
Тя е най-обикновеното момиче, което съм виждал през живота си.
И изключително глупава. Тя е простачка.
Не мога да стоя тук и да говоря глупости.
Линтънови ще искат да ме видят всеки момент.
Предупреждавам те. Ако не дойдат скоро, ще го сметна за обида.
И ще се скара с тях преди дори да ги познава.
НЕПЛАТЕНО ЧАКАЩО ПЛАЩАНЕ
Подвиг дори за теб.
Ние сме много важно семейство.
Може би не знаят.
Ърншоу сме тук от 1500 г., както е изписано над вратата ни.
Защо не са дошли?
Минала е само седмица.
Всъщност сме много по-висши от Линтън,
които са направили състоянието си от кадифе.
Няма нищо общо със земята. Нищо общо.
Може би чакат аз да отида.
Защо не?
Защото дама не може да се появи в къща без предупреждение.
Не е редно. Биха се възмутили.
БЕЗ ПЛАТЕНИ
Не биха. Биха били щастливи.
Както всеки, който има удоволствието да ме познава.
Може би затова не са дошли.
Сигурно са уплашени, горките.
Да, сигурно е заради това.
Съсредоточи се върху бродерията.
Мразя бродерията.
Не ми беше скучно, преди да дойдат. Сега умирам от скука.
Какво… Хийтклиф! Как смееш?
Писна ми да слушам за господин Линтън.
Хийтклиф, не мога да сляза с всички тези рокли.
Тогава ще трябва да ги свалиш.
Ще съжаляваш, когато падна от дървото и се убия!
Помощ…!
Доволна ли си?
Много.
Махни се! Имаше хлабав камък. Дай ми шапката, жена. Идиотке!
Внимавайте, господине.
Позволете ни да Ви помогнем да се изкачите, господине.
Точно така. Бавно.
Пусни ме. Знам да яздя.
- Върви по дяволите, глупава жена. - Внимавайте.
Не се ли сблъскахме онзи ден?
Какво съм ти сторил? Не ми казвай. Няма да мога да го понеса.
Ще бъда презрян! Ще можеш ли да простиш на бедния Ърншоу?
Да, господине.
Прекрасно, да.
Знаех си, че не може да е толкова ужасно.
Отивам в града да видя дали ще намеря онзи негодник, адвоката си.
Той харчи парите ми.
Какво стана?
Нищо сериозно. Удари ме по ухото.
Какъв идиот.
Трябва да знае, че можеш да го пребиеш, ако поискаш.
- Той знае, че няма да го направя. - Дано го направиш.
Наистина ли?
Само се сдържам заради теб.
Е, заради нас двамата, не го прави.
- Студено ли ти е, Кат? - Да.
Ще запаля камината.
Не. Баща ми ще те бие, ако го направиш.
Не можем да хабим дървата.
Но може, когато на него му е студено.
Тази вечер няма да му трябват.
Той води дълбок разговор със земята. Отново.
Не се е справил добре с адвоката.
Фалирали сме, Хийтклиф. Не ни е останало нищо.
Всичко е проиграл.
Накрая ще трябва да се хвърля в обятията на господин Линтън.
Дано умра от студ и така да си спестя срама.
Не се хвърляй в обятията на господин Линтън.
По-силно.
Да.
Трябва ли да правиш това тук, Джоузеф?
Дъждовната шахта в двора се е преляла.
Ще бъда изцапана свинска кръв.
Това вече минава всякакви граници.
Съжалявам, госпожице.
„Във Верона, където се развива действието, две знатни и равни по чест фамилии…“
И така започва най-добрата пиеса, и най-романтичната,
която съм чел през целия си живот.
И това включва Отело, който, както знаеш, ме очарова.
За мен прислужницата е злодейката в тази история
защото тя допуска този хаос, дори знаейки, че ще бъдат обречени
и че ще има толкова много смъртни случаи.
Прислужницата изобщо не ми харесва.
Както и да е, Меркуцио е убит на улицата.
Меркуцио.
И Ромео убива Тибалт, за да отмъсти за смъртта на Меркуцио.
Убит е на улицата. Пред очите на всички.
Тогава Ромео е заточен от Верона,
а Жулиета, като научава това, не намира утеха.
Затова измисля план с брат Лоренцо.
Ще изпие приспивателно питие
и ще успее да избяга, без да се омъжи.
Идеята е Ромео да научи за това.
Какво може да се обърка?
Но някой казва на Ромео, че Жулиета е мъртва.
Когато Жулиета не е мъртва.
Тя просто е изпила отвара за сън.
Ромео не знае това,
защото той е бил в Мантуа и не е получил никакво писмо.
Какво подробно обобщение, Изабела. Пренесе ме там.
Колко плаках. Мислех, че главата ми ще експлодира.
Това би било ужасно!
О, да.
Нямаше къде да си сложа панделките.
- Едгар! Видях призрак. - Какво, по дяволите...?
Видях призрак. Там. На стената.
Едгар, имаше ужасяващо лице.
Ужасно бледо. Истински ужас.
Призрачен, злобен поглед.
Трябва да има обяснение. Остави ме да видя.
- Едгар, моля те, не ме оставяй. - В безопасност си, уверявам те.
Мога ли да Ви помогна?
„Навих си глезена в една стена.
Линтън ме приюти в дома си.“
Линтън!
„Ядох пай и шоколад.“
Шоколад?
Ядох пай за следобедна закуска и ШОКОЛАД!
П.С.: Имат най-малкото куче, което сте виждали.
Подчертала е шоколад.
Колко е умна. Живее на широка нога.
Но си е навехнала глезена.
Ще отида и ще я донеса на ръце.
- Има повече от 8 км. - И какво?
Как ще отидеш там! Да си луд ли?
Ти си слуга, Хийтклиф.
Това е неговият шанс. И вероятно единственият.
Тя е стара мома.
Няма да отидеш да се изложиш.
Ще му провалиш плановете.
Нели, не можем…
Впечатляващ мъж. Истински джентълмен.
Не принадлежи към висшето общество. Очевидно.
Но можем да си затворим очите, нали? Както направихме с теб, скъпа.
О, и Градината.
Нещо е извън обичайното. Стените на салона са от стъкло.
Как е Кати?
В рая.
Обгрижвана като кралица както от Линтън, така и от неговата възпитаничка.
И каква е тя?
- Госпожица Изабела? - Да.
Толкова е изискана. И много красива.
Добре.
Изненадан съм, че Линтън не се е оженил за нея.
Предполагам, че... са като брат и сестра.
- Кога ще се върне Кати? - Скоро.
Държала е глезена си притиснат към кадифена възглавница
през цялото време, което може да се повярва.
Въпреки че, ако Линтън е половината толкова запленен, колкото изглежда,
съмнявам се, че ще остане тук дълго.
Горките ми ботуши.
Благодаря, Джоузеф.
- Кати. - Госпожице Ърншо.
Какво става?
Тя е преобразена.
Това е благодарение на Изабела.
Няма по-очарователна жена.
Тя ми е направила прическата. Има талант.
Има цяла стая за панделките си. Само за панделки.
А къде е Хийтклиф?
Ето те.
Значи си се върнал.
Това ли е всичко?
Отсъствах шест седмици. И дори не си направил труда да ме поздравиш.
Всъщност, бих казала, че си се крил.
Много си ядосан.
И мръсен. Усещам те оттук.
Никой не рискува да те помирише.
Носиш толкова парфюм, че очите ти щипят.
Мириша на момина сълза.
Не говори глупости.
Ядосан си, защото си тръгнах.
Беше неизбежно.
Не съм ядосан, Кати. Зает съм.
Дошла си да ме видиш, ето, видя ме.
Защо не отидеш да тормозиш друг слуга?
— Хийтклиф, не… — За Бога! Слушай ме!
Имам работа.
Не мога повече да търпя всичките ти капризи.
Вече не сме деца, Кати. Сигурно си забелязала, нали?
Не мога да играя с теб.
Сякаш копнея за компанията ти, след като съм бил с Едгар и Изабела!
Продължавай си работата.
- Хийтклиф, искам... - Влез вътре. Чу ли ме?
Хайде!
Влез вътре!
Хайде.
Беше лошо момиче.
Много лошо.
Ще ти мине желанието за смях.
Къде си мислиш, че отиваш? Върни се тук.
Не искаш ли да останеш тук с мен? С твоя Джоузеф?
Какво искаш?
Това или...?
Да.
По дяволите!
- Дръпни по-силно. - Ще ти счупя зъбите.
Дръпни по-силно.
Така ми харесва.
Невероятна си.
Кейт...
Добре ли е?
Какво? Да. Разбира се.
Ще отида на разходка.
Така облечена?
Кейти!
- Кати. - Боже мой.
- Кати, нищо няма. - Моля те, тръгвай си.
- Тръгни си и ме остави на мира. - Нищо няма.
Боже мой, умирам.
Не умирай. Не си струва.
Как смееш да ми се смееш, злодей? Това е заради теб!
Заради мен?
Спри да говориш.
- Не ми говори и не ме гледай. - Ще се разболееш.
Не ме гледай повече! Спри, иначе ще ме убиеш.
Не.
Пусни ми ръката.
Никога.
Хванах те.
Ще те следвам като куче до края на света.
Свали ме.
Ако поне малко ти пука за мен, свали ме.
Не ме следвай.
Моля те.
Хайде, господине.
За Бога.
Хванете ме.
Не ме гледай така!
Аз съм болен!
Всички сме болни.
Всички сме болни заради теб!
Неблагодарнице! Курво!
Не сега, Нели.
- Катрин… - Не сега!
Каквото и да е…
Господин Линтън е в салона.
Господин Линтън?
Господин Линтън.
Не съм в състояние да се покажа.
Госпожице Ърншоу, това никога не би могло да бъде.
Да, страхувам се, че трябва да се извиня.
Сигурно е ужасно да гледате баща си толкова...
зле.
Видяхте го.
Какъв срам.
Съжалявам, господин Линтън.
Искрено съжалявам.
Госпожице Ърншоу, моля, седнете.
Има нещо, което трябва да ви кажа.
Моля.
Ако бях в рая, Нели, щях да се чувствам ужасно нещастна.
Защото не е създаден за вас.
Не е това.
Щях да тъгувам за дома си.
Случвало ли се е нещо между вас и господин Линтън?
Той ме помоли да се омъжа за него.
И какво му отговорихте?
Приех.
Кажи вече, Нели, кажи ми, направих ли грешка?
Обичаш ли го?
Невъзможно е да не обичаш Едгар.
Къде е проблемът?
Тук.
Където и да се крие душата, знам, че постъпвам грешно.
Защо?
Ти отлично го знаеш.
Хийтклиф.
Обичам го.
Не защото е красив, Нели, а защото той е повече аз от мен самата.
От каквото и да са направени душите, неговата и моята са еднакви.
Не въздишай по мен.
Знам, че ме смяташ за егоистка.
Но ако се омъжа за господин Линтън,
мога да помогна на Хийтклиф да просперира
и той да се освободи от баща ми.
С парите на съпруга си ли?
Ще видим дали ще се окаже толкова послушен, колкото си мисли.
За какво ще те питам?
Какво би знаел ти?
Никога не си обичал никого през живота си.
Нито пък някой те е обичал.
Казва, че обича Едгар Линтън.
Прие предложението му.
Вече е свършено, Кати.
Не знам какво иска от мен.
Съчувствие?
Състрадание?
Малко доброта?
Както добре знаеш, Нели,
бракът с Хийтклиф би ме унижил.
Щяхме да просим.
Затова той никога няма да знае…
колко много го обичам.
- Къде отивате? - В имението, да отменя сватбата.
Не миг не съм затворил очи.
Никога не трябваше да приемам Линтън.
Кейти, спри!
- Спри! - Какво?
Джоузеф, кажи му.
Съжалявам, госпожице Арншоу.
Тръгна на кон. Снощи.
Няма да се върне.
Разбира се, че ще се върне.
Просто се опитва да ме нарани.
Знаеш как е.
Той никога не би ме оставил, Нели.
Никога.
Върнал ли се е?
Можем да я отложим.
Мина една година. Не може да се отлага повече.
Стягай.
- Стягай. - Вече е много стегнато.
- Стягай, Нели. - Няма да може да диша.
Стягай.
О, небеса, обичам те!
Здравей!
Мога ли да ти дам сватбения подарък?
Той е…
много красив.
Направих го, когато ти предложи брак.
Веднага щом разбрах, че ще прекараш живота си с нас.
- Това ли е…? - Твоята собствена коса. Да.
Събирах я от четката, когато остана при нас.
Знаех, че не мога да използвам нищо друго,
защото косата ти е толкова уникална.
Сигурно ти е отнело много време.
Няма значение. Нямам какво да правя.
Да сложим малката Катрин тук.
До мен.
Колко прекрасно!
Чакай да видиш роклите си, Кати.
Едгар! Колко поръча да направят?
Това е дело на моя скъпа ученичка.
Изабела знае всичко. Тя е тази, която ги е поръчала.
От Франция, Белгия и Италия.
Ателиетата направиха всичко по твой вкус.
Трябваше да жертвам стаята си с вратовръзки.
Не ми костваше нищо, знаейки колко много я искаш.
Хайде, има и още.
Кейти, почакай да видиш.
Твоята стая. Когато ме попитаха какво ще е най-красивият цвят,
казах, че ще е най-красивият цвят на света.
Цветът на сладкото лице на жена ми.
Ела, погледни.
Бенката на бузата ти.
Да, Кати.
Много си мълчалива.
Мълчалива?
Откакто пристигнахме.
Не е типично за теб да си толкова тиха.
Не си съгласна?
С какво?
Не знам.
Може би просто е удовлетворение.
Нямаш оплаквания?
От какво да се оплаквам?
Че сме твърде комфортно? Твърде далеч от студа?
Че нашийникът ѝ е твърде голям, или кучето - твърде малко?
Твърде малко е.
Това го признавам.
В останалото,
всичко е наред.
Всичко е наред, Кати.
Всичко наред ли е, скъпа?
Добре съм.
Скъпа, какво правиш?
Боже мой!
Казаха ми, че ще бъдат синьо-лилави.
- Моля те, Едгар! - Бела.
Но аз съм пълнолетна. На двайсет и една години и половина съм.
Не е заради възрастта ти, Бела.
Моля те.
Седмици ти казвам, че не.
Да, но не ми каза защо не.
- Категорично не. - Моля те, Едгар! Моля те!
Не ме притискай, Бела.
Обесването не е място за дама.
Толкова си старомоден. Кажи му, Катрин.
Прав е. Няма да ти хареса, Изабела.
Точно така. Благодаря, скъпа.
Винаги съм ги смятал за...
варварство.
Каква загуба.
Мислех, че ще се заинтересуваш от това обесване.
Защо?
Заради човека, когото обесват.
Какво?
Това е жена.
Смятате ли, че ще носи пола?
Боже мой!
Това би било непристойно.
Можеха да вдигнат поглед и...
Изабела, стига толкова.
Виж, разстроила си нашата скъпа Катрин.
Имам нужда от глътка въздух.
Госпожо Линтън.
Джоузеф! Колко се радвам да те видя!
- Да. - Колко време!
Как си?
Как е Зила?
Зила?
Замина. Омъжи се.
Да, има малко дете.
Едно пухкаво палаво хлапе. Виждам ги понякога в селото.
Не ме поздравява.
Не иска да я видят да говори с някого като мен.
Разбирам.
Ще я засрама.
Не говори така.
Дошла е да види баща си?
Как е?
Здравей, дъще.
Татко.
Сега ли се сети за „татко“?
Какво стана?
Зила си тръгна.
И нямам пари да наема друга.
Така че това е в разруха.
Едгар ти праща пари, татко. Знам, че го прави.
Дойде ли да ме мъмриш?
Не, аз…
Дойдох да ти пожелая весела Коледа.
И да видя как си.
И как ме намери?
Доста добре.
Жив, искаш да кажеш.
Ти пък изглеждаш страхотно.
Изпълва ме с щастие да те виждам толкова щастлива, Каткин.
Може би ще искаш да споделиш малко от това щастие
с твоя беден, изоставен и стар татко.
Дай му още малко, колкото да закърпи положението.
Знаеш, че не мога, татко.
Ще ги проиграеш на хазарт.
А ти за какво ще ги похарчиш?
За още кичозни бижута?
За още безвкусни дрънкулки, с които да се кичиш?
Май не трябва да ти го сърбам.
Нямаш деца или какво да правиш, освен да се преобличаш.
Нито едно дете през всичките тези години.
Прекрасният ти съпруг не може, предполагам.
— Или може би ти си… — Млъквай!
Ето!
Щом ми хвърляш монетите на земята,
остани да гледаш как ги пипам на пипане.
Не това ли искаше?
Съжаться.
Спокойно.
Много си смела и много добра, миличка.
Оцеляла си от това ужасно място.
Никога повече няма да се върнеш там.
Не знам защо се върнах.
Вече нямам нищо там.
Уау!
ЕДНА ГОДИНА ПО-КЪСНО
Виж!
Весела Коледа, Нели, миличка.
Благодаря, Кати.
ПРИЯТЕЛСТВО, ЛЮБОВ И ИСКРЕНОСТ
Албум на приятелки.
- Ти ли го нарисува? - Да. Това сме аз и ти.
Връзки.
За Кати от приятелката ти Изабела с обич
Това е твоята красива силуета, успях да я видя един ден в спалнята ти.
Виж това.
Да, това е роза, която също ми напомняше за теб.
Най-красивата роза на света.
Спомняш ли си деня, когато се разхождахме
и ти взе една гъба и каза:
„Каква красива гъба“?
Исках да го увековеча в декупаж.
Небеса.
Каква невероятна новина, Катрин. Невероятна.
Никога не съм бил толкова щастлив.
Толкова ли се вълнуваш да станеш баща?
Гат ми се вие свят.
Чувствам се като дете, което излиза в света.
Ти си прекрасна.
Ще останеш ли тук тази вечер?
Нищо повече не бих искал.
Но трябва да почиваш, любов моя.
А няма да почиваш, ако остана с теб.
Лека нощ.
Лека нощ, любов моя.
Каква радост.
Колко си се подигравал…!
Не исках да се надявам.
Да те видя добре.
Колко си хубав. Глупако…
И богат.
Забавляваш ли се?
Ни най-малко.
Хайде. Да не се натъжаваме.
Вечеряй с нас.
Всички ще се радват да те видят.
Разкъсах си роклята, докато се опитвах да стигна до него.
А той стоеше неподвижен.
Бил ли си в чужбина?
Но, Едгар, погледни го. Разбира се.
Кажи ни, Хийтклиф, къде беше?
Какво прави през тези последни години?
Беше ли вълнуващо?
Понякога.
Това ли е всичко? „Понякога“?
След близо пет години, беше ли вълнуващо… „понякога“?
Искаш да измъкна нещо от теб.
Е, няма да те моля.
Всъщност започвам да подозирам, че е било много скучно.
В никакъв случай.
Може би е бил пират.
Може би.
Боже мой. Сигурно не.
Не ме интересува какво си направил.
Нали, Едгар?
Скъпи, споменавала ли съм някога Хийтклиф?
Доколкото си спомням, любов моя.
Виждаш ли? Запази си тайните, Хийтклиф.
И ще приемем, че си натрупал състояние по измамен начин.
Къде е настанен?
В „Гробището на влюбените“.
Не, дори не си помисляй.
Това място е в руини.
Кажи му, Едгар, трябва да остане тук.
Наистина. Ако…
Не, предпочитам да остана вкъщи.
Вкъщи? Предполагам, че е като ваш дом.
Мисля, че да, тъй като аз го купих.
Не може да бъде!
Прекрасно!
Ще имаме съсед.
Прекрасно.
Той е най-красивият мъж, който съм виждала.
Кой?
Господин Хийтклиф, кой друг?
Хийтклиф? Бих го изяла.
Нищо подобно.
Разбира се.
Той е груб, звяр с дяволски нрав.
Как можеш да говориш така?
Той е твой приятел.
Защото е мой приятел, мога да го кажа с такава увереност.
Колко си забавна, Изабела.
Бих те смачкала като врабчешко яйце.
Ти си като кучето на градинаря!
Мислиш ли, че говоря от ревност?
Просто се опитвах да те пощадя от унижението.
Давай, съблазни го.
Усилията ти ще му се сторят много забавни.
Както и на мен.
Ще е шега.
Никога не сте се ядосвали.
Защо да се ядосвате?
Ще се върна за вечеря.
Довиждане, скъпи.
- Благодаря. - Господине.
Обзалагам се, че знаеш защо Изабела е разкъсала моята бедна кукла.
Защото е влюбена в теб.
Не бях забелязал.
Разбира се, че да.
Сега, като го споменаваш, тя е хубава.
И богата.
Не е направила опит да скрие какво ще наследи, когато се омъжи.
И аз му харесвам, казваш?
Защо да не го попитаме?
Сигурна съм, че слуша зад вратата.
Изабела, влез, скъпа.
Знаем, че си там.
Да изляза ли за теб?
Виж, Хийтклиф.
Някой, който те възхищава дори повече от мен.
Горкото момиче, разби сърцето ѝ.
Кейти, моля те.
- Ако ме извиниш... - Не бягай, миличка.
Виж, Изабела смята, че ако се оттегля,
тя ще озари душата ти
и ще те превърне в рицар.
Не бягай.
Няма повече да ме наричаш „градинарското куче“.
Аз ще си тръгна, ти остани.
Всичко е твое.
Покажи ѝ китките си.
Ти си като кучето на градинаря.
Нямаш никакъв интерес към нея. И го знаеш.
Остави я на мира.
Защо да го правя?
Ако иска да я целуна, ще я удовлетворя с удоволствие.
В никакъв случай.
Имам право, ако това е нейното желание. Ти нямаш право да възразяваш.
Не съм ти съпруг, помниш ли?
Нямаш право да ревнуваш.
Не ме третирай така, Хийтклиф.
Бях мила само откакто се върна.
Нито веднъж упрекнах ли те, че ме изостави?
Изкара ли ти го?
Цял живот живях без да знам дали си жив или мъртъв!
И смееш да ме упрекваш?
Когато вината е твоя!
Моя?
- Как съм ти причинил болка? - Как?
Знаеше, че те обичам и не показа никакво съчувствие.
Не ми казвай, че не.
Третира ме като куче. Чуваш ли ме? Като куче.
И ако си мислиш, че не забелязвам, ти си луд/а.
И ако си мислиш, че няколко сладки думи ще ме утешат,
ти си глупачка.
И ако си мислиш, че можеш да се омъжиш за Линтън, без да си отмъстя,
ще те убедя в противното.
Никога няма да има мир между нас, Катрин.
Бях идиот, че го помислих.
Впрочем, мирът с теб е по-лош от война.
Благодаря ти, че ми разкри тайната на госпожица Изабела.
Кълна се, че ще извлека максимална полза от нея.
Щом ти можеш да ме измъчваш за забавление,
само те моля да ме оставиш и аз да се позабавлявам.
Целувай я тогава.
За мен, както искаш, дори да се ожениш за нея.
Все ми е едно.
Ако вярвах, че го казваш сериозно, щях да си прережа гърлото.
Прережи си го.
Но не върху този килим.
Той е любимият на Едгар,
и ще му е много неприятно, ако го съсипеш.
Не бива да продължаваме да приемаме господин Хийтклиф.
Както желаеш, мила.
Бедният Хийтклиф.
Нямам настроение тази вечер.
Помислих, че ще ти е приятно да ти правя компания.
Имаш джин на конзолата. Вече имаш компания.
Благодаря ти, миличък.
Добър си към стария си татко.
Иронично е, сине, не мислиш ли?
Мечтата ми, когато те доведох тук, беше да те превърна в джентълмен.
А сега, като ни гледаш,
кой би казал кой кой е?
Продължаваш да не… Не си достатъчен, нали?
За нея – не.
Все още си нейното кученце.
Никога няма да бъдеш нищо повече от нейното кученце.
Джоузеф?
- Там ли е? Там ли е? - Не.
Съжалявам, татко.
Съжалявам.
Моля.
- Не ме следвай. - Чакай.
Остави ме на мира.
Цялата си мокра.
Не.
- Настинала си. - Казах не!
Ще настинеш тежко. Ще е по твоя вина.
Ще е по твоя вина!
Пусни ме!
Не ме удряй. Просто се преструвам, че не ти е студено, проклета жена.
Мразя те. Какво правиш? Не…
Не трябваше да я ритам.
Не беше редно.
Не мога да не се възхитя на сдържаността ти, като го правиш само два пъти.
Скоро ще се развали времето, Кат. Има проблясък на синьо.
И двамата знаем, че няма.
Защо ме изостави?
Почти умрях, Хийтклиф. Защо го направи?
Защо те изоставих?
Защо ме пренебрегна?
Защо предаде сърцето си?
Чух те онзи ден, деня, в който прие Едгар.
Каза, че бракът с мен би те унижил.
Не, Хийтклиф, аз...
Не си чул всичко.
Казах, че те обичам.
Обичам те.
Че съм те обичала?
И с какво право ме изостави?
Отговори ми. С какво право?
Заради нищожната илюзия, която събуди в теб Линет?
Нито нещастие, нито унижение, нито смърт,
нито Бог, нито дявол щяха да ни разделят.
Ти сама го направи.
Не аз разбих сърцето ти, ти сама го направи.
И като го направи, разби и моето.
Целуни ме отново.
Нека горим в ада.
„Елате при Мен всички отрудени и обременени,
и Аз ще ви успокоя.
Вземете моето иго върху си и се поучете от Мене,
понеже съм кротък и смирен по сърце,
и ще намерите покой за душите си.
Защото игото Ми е благо и бремето Ми е леко“.
Внимавайте, искате ли?
Хийтклиф знае ли?
Не знам за какво говориш.
Че е бременна.
Обичам те.
Бързо. Бързо. Бързо.
Знам.
Не можем да продължим така.
Кой го казва?
Съвестта ми.
Тогава не я слушай.
Ти не си женен. Не усещаш пламъците в краката си.
Поне сега краката ти са топли.
Не се подигравай.
Не.
Хийтклиф, не…
Мразя те.
А аз те обичам.
Махай се.
Добре.
Утре?
Не трябваше ли да спрем?
Трябва да тръгвам.
Да.
Кейт, какво става?
Нищо.
Толкова съм щастлива.
- Обичам те. - Не го казвай.
Ще ме убиеш.
- Обичам те. - Не го казвай.
Защо стоиш тук?
Мръсно е. Защо не останеш в стаята, която беше моя?
Защото не бих могла да легна така, както го правя тук.
Представям си, че все още сме деца.
И че спиш в леглото си отсреща в двора.
И че възможността все още съществува.
Дано никога не го бях казвала.
Веднага си промених мнението.
Щях да я скъсам на следващия ден.
Ако знаех, че си ме чула…
Мислех, че знаеш.
Как ти хрумна?
Защото Нели ме видя.
Ще намериш друга позиция, Нели.
Какво?
Ще намериш друга позиция.
- Друга позиция? - Веднага.
В какво ме обвинявате?
В измяна.
Каква измяна?
В нощта, когато Хийтклиф изчезна
ни чу да говорим.
Чу ни. И ти знаеше.
И не ми каза, че е бил там.
Не ми даде шанс
да поправя това, което щеше да бъде най-голямата грешка в живота ми.
Защо?
Защо, Нели?
Знаеш ли какво си мисля?
Мисля, че ти доставя удоволствие да ме гледаш как плача.
Николко колкото на Вас.
Ще кажеш на Едгар, че си намерила друга къща.
И ще си тръгнеш.
Къде да отида?
Не ме интересува.
Да, скъпи?
Мисля, че е по-добре да не се виждаш повече с господин Хийтклиф.
- Но, скъпи... - Остави.
Направи добре, че му отвори вратите, докато се установи.
Но мисля, че е по-добре да прекъснем връзките си сега.
Би било нещастие, ако твоето добро сърце могат да сбъркат
с липса на приличие.
Особено предвид състоянието ти.
Разбира се. Прав си, както винаги.
Благодаря ти, скъпи, че ме спаси от собствената ми несръчност.
Какво четеш?
Глупости.
Какво, по дяволите, беше това?
Гълъбите се объркват, когато вятърът се смени.
- Остави ме да видя. - Не.
Моля те.
Не искам да страда.
Щом така се чувстваш по-добре…
Къде си?
Знам, че си тук.
Луда ли си? Счупи стъклото.
Трябва да си тръгнеш.
- Къде беше? - Хийтклиф, не разбираш.
Катрин, всичко наред ли е?
Да, любов моя.
Е, върни се вътре.
Не може да ни види.
- Сигурна ли си? - Не…
Не прави това.
Да не го правя?
Не ти ли вкарах аз езика в устата?
Ще пусна кучетата.
И всяка хапка ще е удоволствие, идващо от теб.
Стига вече. Хайде. Върни се вътре.
Съжалявам, скъпи.
Много е студено. Ще настинеш тежко.
Харесва ми студът.
Да, но на сина ни може би не.
Стотинка.
Мое ли е?
Не.
Откъде си толкова сигурна?
Знаех си още преди да се върнеш.
Съжалявам.
Това е на Едгар.
Мислеше ли, че ще ми пука?
Че ще ме спре?
Със сигурност бих се насладила повече.
Извратеняк!
Изненадан съм, че е бил способен.
Че е посмял да те докосне.
Би се смаял от всичко, което Едгар се осмелява да ми причини.
- О, така ли? - Би накарал и теб да се изчервиш.
Наистина ли?
Би накарал да се изчерви дори Джоузеф и Зила.
И заради това се намираш в това жалко състояние.
Да.
Чудя се защо не се е случило по-рано. Едва ми дава да спя.
Не може да откъсне ръцете си от мен.
- Той ме обича толкова много. - Лъжкиньо.
Да. Той ме обича.
И ти го обичаш.
Повече от всичко. Повече от всекиго. Обичам го.
Никога не съм обичала никого другиго.
Курво.
- Така ли го обичаш? - Да.
- Ще го убия. - Боже, да.
- Ще му строша ребрата. - Да.
Ще му изтръгна сърцето.
Ще му прережа гърлото.
Ще пия прокълнатата му кръв.
Наистина ли би го убил?
Ще отида в стаята му сега и ще му счупя врата.
Кажи ми да го направя.
Накарай ме да го направя.
Боже мой.
Казах, че ще ме унижиш.
Това, което не знаех, беше, че аз сама ще се унижа.
Не е толкова страшно, Кат. Скоро ще мине.
Остави ме да си тръгна.
Чуй ме. Това не може да продължава.
Хийтклиф, свърши се.
Не говориш сериозно.
Свърши се.
Обичам те.
Това няма значение.
Обичам те.
Твърде късно е.
Пристигаш твърде късно.
Никога няма да ти простя.
Знаеш ли как стават нещата?
Искаш ли да ти покажа?
Кейти беше права.
Аз съм грубиян,
жесток,
студен и безчувствен.
Искаш ли да спра?
Не те обичам.
Никога няма да те обичам.
Ще се отнасям с теб отвратително.
Искаш ли да спра?
Ще се омъжа с единствената цел да измъчвам Катрин.
Ще мисля за нея всеки миг, когато съм с теб.
Искаш ли да спра?
Всичко наред ли е?
Мерзко създание.
Искаш ли да спреш да плачеш?
Хайде. Омъжих се за теб, нали?
Единственото, което трябва да я попитам, е дали е достатъчно голяма, за да се омъжи.
Да.
- Омъжва ли се доброволно? - Да.
Тя е идиотка.
Аз съм много толерантна, Катрин.
Но няма да търпя да плачеш за този безсърдечник пред мен.
Стига вече. Разбрано ли е? Стига.
Омъжва ли се доброволно?
Да.
Поздравления. Можете да целунете булката и всичко останало.
Много съжалявам.
- Не мога да го променя. - Ще го направиш!
Ще го направиш. Махай се от погледа ми, докато се съвземеш.
Това е срам, Кати.
Овладей се.
Скъпа Нели,
знам, че Едгар няма да приеме писмо от мен,
затова се обръщам към теб.
Не мога дори да опиша мъките през последните петнадесет дни.
Само искам да те попитам, тъй като познаваш съпруга ми,
за кого съм се омъжила?
Господин Хийтклиф човек ли е?
Ако е така,
луд ли е?
И ако не,
демон ли е?
Нямам никакво съмнение, че е хвърлил магия върху мен,
която не мога да разваля.
- Съжалявам, сър. - Няма проблем, можеш да останеш.
Не ни безпокоиш.
Нали, Изабела?
Той е чудовище.
Дяволско.
Обсебен.
Помогни ми, Нели.
Как върви търсенето ти на друга позиция?
В никакъв случай.
Едгар ми забрани.
А, така ли?
Отново отчаянието ми сякаш е твоя добра съдба, Нели.
Надявам се да я облекчи, като ме обвиняваш.
Казах ти, че няма да я прочетат.
Не беше достатъчно тревожно или Нели щеше да я е показала.
На мен ми се стори доста разкъсващо.
Нямаше да е така, или щяха да отговорят.
Ако се съмняваш в компетентността ми, защо не я напишеш ти?
А, не…
Че не знаеш.
Напиши друга.
На Кати направо.
И после ще се държиш добре с мен.
После ще се държа много добре с теб.
Г-жа Катрин Линтън Ферма „Дрозд“
Мина твърде много време. Трябва да видя Катрин.
И как ще я уважи, ако сега се разтопиш?
Помисли какви позволения ще ѝ дадеш, ако я утешиш.
Ще се почувства напълно подкрепена.
Не трябва да я виждаш.
Бъди твърд. Покажи ѝ, че няма да отстъпиш.
По-важно е от всякога, сега, когато Хийтклиф се завърна.
Хийтклиф се завърна ли?
Изабела писа. Те са в Уедъринг.
Тя силно желае да го види.
Може да желае каквото иска, напразно ще е.
Кажи ѝ, че от мое име може да се обеси.
И кажи на жена ми да си стъпи на краката.
Ще въведа отново ред в тази къща.
Колко седмици още ще трябва да търпим това?
Не е добре за теб, нито за бебето.
- Вече няма бебе. - Откога?
Кърви ли?
Ако не е кървяла, бебето е добре.
Щом ти казваш…
Остави го вече, Кати.
Иначе рискуваш да загубиш завинаги обичта на Едгар.
Хийтклиф си е тръгнал. Примири се.
Състоянието на г-жа Хийтклиф е в Лондон…
Не я наричай така.
- Това е името ѝ. - Това е моето име.
Аз ѝ дадох това име.
То е мое.
Млъкни. Ще бъде Катрин.
Леле, Нели. Какво искаш?
Какво е това?
Нищо. Беше една нагла.
Това е чудовищно. Изабела, ела веднага.
Стой мирно.
Хийтклиф, оставете бедния човек да си върви.
- Не виждате ли, че трябва да го мрази? - Да.
Казва ми го сто пъти на ден, но...
Изабела, ако те оставя сама половин ден,
няма ли да дойдеш да стенеш и да ме молиш?
Това е любопитно създание, Нели. Никаква жестокост не я отблъсква.
Не, предполагам, че има вродено възхищение.
Кажи на Катрин, че най-после намерих равна на себе си в падението.
Виж.
Няма да ѝ кажа такова нещо.
Не искам да участвам в каквото и да е това.
Боже мой, Хийтклиф.
Изабела, ще те заведа у дома.
Бихте ли искали да дойдете у дома?
Нели, вече съм у дома.
Пиши отново на Кати.
Не може вечно да ме игнорира.
Няма ли писмо за мен?
Няма.
Г-жа Катрин Линтън Ферма „Дрозд“
Да сключим примирие.
Защото тази тишина ще ни убие и двамата.
Ще те чакам ден…
и нощ.
Защо не ми отговаряш?
Обичам те.
Защо го направи?
Съжалявам.
Свърши се.
Стига толкова.
Стани от леглото.
Страхувам се, че не мога.
Разбира се, че можете.
Разбира се, че можете, зла и егоистична твар.
Разбира се, че можете.
Няма да търпя това гротескно поведение нито минута повече.
Отвратително е.
И двамата сте.
Станете от леглото.
Станете от леглото!
Нели отново ме предаде.
Нели е моят враг в сянка.
Какво, по дяволите, става?
„Драматизъм“, Нели? Това са симптоми на сепсис!
Каза ми, че е загубила бебето.
Мислех, че се преструва.
„Преструва се“?
Тогава сте мъчителка.
Боже Господи!
Господине.
Не мога да си представяно омразата, която таи в сърцето си.
Не се приближавай повече до нея. Махай се. Хайде.
Вън!
А лекарят?
Не си тръгвай. Моля те, Нели.
Трябва да го направя.
Каквото и да е,
сигурно не е било нарочно.
Аз мисля, че е било.
Няма да кажа.
Да?
Хийтклиф…
Каза ми, че ще ме убиеш.
Виж.
Не, утре ще си добре.
Помисли колко пъти си твърдял, че умираш.
Стотици поне.
Никога не съм ти вярвала.
И днес няма да повярвам.
Добре си.
Ще се оправиш.
Съжалявам.
Пусни ме. Ще те убия.
Хийтклиф, не.
По-добре да не я виждаш…
Какво…?
Лекар! Моля ви, повикайте лекар!
Добре си. Спокойно.
Любов моя.
Моя скъпа мъка.
Не ме оставяй. Не.
Не ме оставяй.
Немислимо е.
Не мога да живея без живота си.
Не мога да живея без душата си.
Каза, че ще те убия,
е, мъчи ме.
Остани завинаги с мен…
в каквато форма искаш.
Обезумявай ме.
Но не ме оставяй сам в тази бездна, в която не мога да те намеря.
Съжаться.
Не съжалявай.
Никога не съжалявай за мен, Кати.
Бих го направил
и хиляда пъти.
Е, значи сме загубени.
Какво мога да направя?
Нищо.
Остани с мен.
Кати, будна ли си?
Катрин Ерншоу…
ще те обичам до деня на смъртта си…
и дори след това.
Превод: Ева Гарсес