Niin? Hei.
Oikeasti? Soita heti kätilölle.
Hyvä. Ajaako äitisi? Hyvä.
Minä vain... Niin, mutta...
-Kristian? Onko sinulla hetki aikaa? -No, mitä?
Olet ollut täällä nyt kolme kuukautta. Teet kovasti töitä.
Sellaista näkee harvoin. Tervetuloa alukselle.
-Kiitos. -Nähdään maanantaina.
Kiitos.
Hei, kulta!
Heippa! Onpa hyvä tuoksu.
-Oletpa sinä nättinä. -Kiitos.
Mitä me juhlimme? Saitko paikan? Hienoa!
Olen tosi ylpeä sinusta.
-Onneksi olkoon. -Kiitos. Ruoka on kohta valmista.
Haloo? Hetkinen.
Tunnetko jonkun Tommyn?
Hei, Kristian.
Mitä sinä täällä teet?
Tuli ikävä Pohjois-Jyllantia.
Ajattelin, että voisimme ottaa lasin viiniä ja vähän jutella.
-Mistä sait osoitteeni? -Se ei totisesti ollut helppoa.
Olen nykyisin Facebookissa. Tosin en oikein sovi sinne.
-Hei. Onko hän tyttöystäväsi? -Hei hei,Tommy.
Peter on sairaalassa.
Halusin tulla kertomaan.
Älä tule tänne enää koskaan.
Hei, kulta.
-Hei, Trine. Miten kotona menee? -Hyvin.
Eliaksen kanssa pitäisi puhua siitä, ettei muita saa vetää tukasta.
-Elias! -Se ei ollut ensimmäinen kerta.
Olemme puhuneet siitä hänen kanssaan.
Niin ei saa tehdä.
Pelkään, ettei hän saa tarpeeksi huomiota kotona.
-Onko sinulla omia lapsia? -On, kaksi.
-Eivätkö he tee ikinä mitään väärää? -He oppivat virheistään.
Minä ja mieheni kasvatamme heitä.
Kuulostaa kivalta.
-Kiitos tästä päivästä. -Tarvitsetko apua?
Pärjään kyllä. Kiitä tästä päivästä.
Hei hei!
Kristian? Tänne tarvitaan lisää laatikoita.
Kristian?
Lopeta! Kristian!
Mikä sinua vaivaa?
Huomenta, Q.
No niin, tämä on hyvin yksinkertaista.
Eksistentialismin ja essentialismin ero on se-
-että tässä ihminen luo itse oman kohtalonsa-
-mutta tässä taas kaiken päättä Jumala.
Hyvin perinteinen käsitys ja toinen innovatiivisempi.
Vaikuttaako järkevältä? Tobias?
Tapahtuuko puhelimessasi jotain huisin jännää?
Ei, se oli vain läksyjuttuja.
Voit sitten varmaan lukea sen kaikille.
-Oletko tosissasi? -Olen. Areena on sinun.
Ovatko kaikki kuulleet Geneven sopimuksesta?
"Korkeita käytäviä ja lyhyitä ihmisiä-
-jotka sytyttävät itsensä palamaan huvin vuoksi."
"Ellemme ole puolitäysiä, olemme puolityhjiä."
"Metsästys onnistuu, jos ei ammu yhtään laukausta."
"Niin kuin tuhka värjää kenkämme harmaiksi-
-ja juomapullo tyhjenee vedestä, minäkin vaikenen."
"Ajatella, jos sanoisin sanan ja hän kuulisi sen."
"Ajatella, jos hän vastaisi."
Niin, ajatella, jos hän vastaisi.
Siinä se.
-Ei hassumpaa. -Hän valitse aina minut.
-Koska teet läksyt. -Toby, moneltako se olikaan?
-20.45. Entä jos kukaan ei tule? -Glen tulee.
-Tietenkin sinne tulee porukkaa. -Entä jos ei tule?
Kotibileet ja paljon viinaa. Rauhoitu nyt.
Facebookissa ilmoittautuminen ei tarkoita vielä mitään.
Tarvitsemme olutta, sipsejä ja Notorius B.I.G:tä.
Lopeta. Täällä on muitakin.
Olet tosi nolo. Kaikki katsovat. Haluat vain ärsyttää minua.
-Hieno runo! -Leo...
Sanoin vain, että runo oli hieno.
-Leo ei tule bileisiin. -En ole sanonut mitään.
-Kirjoititko runon itse? -Tietenkin kirjoitti.
Q, heitä minut ostamaan röökiä.
-Mennäänkö mukaan? -Joo.
Elias, anna pusu.
Kiitos. Nähdään, kulta.
Äiti?
Kai sopii, että lähden viideltä?
-Miten pärjäämme illan? -Huomenna on tentti.
-Opiskeluryhmä... -Niin, niin. Hoidetaan se jotenkin.
-Äiti... -Sanoin jo, että se sopii.
-Kaksi kolmosta ja yksi kasi? -Pian valmista.
-Äiti, mennäänkö kohta kotiin? -Mennään, kultaseni.
Mads?
-Onko kaikki hyvin? -Olihan se tietenkin järkyttävää.
En osaa edes kuvitella, miten... En osaa kuvitella sitä.
Niin, se on...
-Etkö pidä vapaata? -Miksi pitäisin?
Olisit Stinen ja vauvan kanssa.
-Älä sinä sitä mieti. -Kerro, jos muutat mielesi.
Joo. Kiitos, kun kysyit.
-Sinäkö se olet, Kristian? -Majbrit?
Kiva nähdä.
-Hoidatko sinä Peteriä? -Hoidan. Tilanne on aika huono.
-Mitä on tapahtunut? -Hänellä on eturauhassyöpä.
Miten paha se on?
On parasta, että puhut Hannen tai Trinen kanssa.
Tai lääkärin.
Hän kyselee usein sinun perääsi.
Pidä huolta itsestäsi.
Kristian...
Olenko minä kuollut? Pakko olla, jos sinä olet täällä.
Hei, Peter.
Poikani...
Miksette soittaneet aiemmin?
Olisi pitänyt soittaa.
Jo kauan sitten.
Entä Hanne ja Trine?
Miten he voivat?
Trine...
Miten kauan olet täällä?
Junani lähtee muutaman tunnin kuluttua.
Kristian...
Sinun täytyy jäädä tänne.
En voi jäädä.
He tarvitsevat sinua.
Kaikki romahtaa. Minä en pysty siihen enää.
-Mitä haluat minun tekevän? -Tule kotiin.
Anna heille mahdollisuus.
Ai, niin kuin sinä annoit minulle?
-Se oli silloin. -Asiat ovat niin kuin ovat.
Et tiedä, mille käännät selkäsi.
Hei.
Mitä sinä täällä teet?
Tommy kertoi Peteristä.
Okei...
Milloin... Tai siis miten kauan olet täällä?
Junani lähtee parin tunnin päästä.
Okei.
Minun pitää nyt mennä.
-Trine? -Pärjäile, Kristian.
Hei.
Ei voi olla totta...
Viestini meni siis perille.
-Kuka se tyttö oli? -Anne.
-Hän on kihlattuni. -No jopas.
Onneksi olkoon. Ovatko häät pian?
Onko hän hyvä sinulle?
-Veisitkö minut asemalle? -Vastahan sinä tulit.
-Kävitkö edes Peterin luona? -Tulin juuri sieltä.
Mitä hän sanoi, kun häivyit taas?
-Entä Trine? -Hänkin oli sairaalassa.
-Juttelitteko te? -Ei varsinaisesti.
-Oletko yhä vihainen minulle? -Ei puhuta nyt siitä.
-Tarvitsit minua. -Älä sinä siitä huolehdi.
En tiedä, miksen osannut... auttaa sinua.
Äidin kuoltua...
Hän oli minulle kaikki kaikessa.
Miten Hanne selvisi siitä?
Olenko kertonut siitä, miten Peter yritti iskeä Hannea?
Se tapahtui lukion päättäjäisissä. Peter raahasi minut mukaan.
Minun piti auttaa häntä iskemään koulun kaunein tyttö, Hanne.
Yöllä hän sai houkuteltua Hannen mukaansa purjeveneelle-
-jota isoisä oli kunnostanut koko kevään.
Jonkin ajan kuluttua tunnelma veneessä kuumeni.
Jokin kuulosti hakkaavan mastoa vasten.
Isoisäkin heräsi meteliin. Yhtäkkiä hän seisoi ovella pyjamassa-
-tohvelit jalassa ja kivääri kädessä.
"Mitäs hittoa täällä tapahtuu?"
Peter meni aivan paniikkiin ja lähti juoksemaan pakoon-
-perse paljaana ja kalsarit lepattaen.
Hanne-parkakin oli aivan paniikissa ja huusi:
"Älä ammu häntä! Älä tapa häntä! Minä rakastan häntä!"
Herranen aika sentään...
Se on yksi hienoimmista muistoistani.
Peter ja Hanne...
Kippis, poika.
-Tuletko mukaan? -Ei, kiitos.
Selvä. Minä menen nyt.
Anteeksi se, mitä sanoin eilen.
-Ei ollut ensimmäinen kerta. -Ei niin.
-Opiskelu on minulle tärkeää. -Tiedänhän minä sen.
-Se on ainoa tilaisuuteni. -Tiedän.
Kukaan ei halua ostaa sitä hemmetin ravintolaa.
Ja tarvitsemme yhden tarjoilijan lisää.
-Ei meillä ole varaa. -Ota se minun palkastani.
Eikö se olisi aika harmillista?
Hän ei tule kotiin, äiti.
Hän on sairas. Todella sairas.
-Mitenkäs tämä ilta? -Miten niin?
-Minä voin vahtia Eliasta. -Palautin jo sen tehtävän.
-Voisit pitää vähän vapaata. -Pärjään kyllä.
Tarvitset sitä.
-Älä tee enää niin. -Lupaan, etten tee.
-Lupaatko? -Lupaan ja tarkoitan sitä.
Anteeksi.
Hyvä on.
Lopeta.
Hemmetin kakara.
Onko tämä sinun paikkasi?
Joskus käyn alhaalla hakemassa läsnäolomerkinnän ja palaan tänne.
-Mikset käy tänään? -Tänään teemme vastarintaa.
-Mitä vastaan? -Lyhyitä ihmisiä.
Etkö ole huolissasi poissaoloista?
En. En ole koskaan kokenut olevani enemmän läsnä.
Se sinun runosi...
Kertoiko se minusta?
Onko täällä aika kuuma?
Vai johtuuko se vain minusta?
-Oletko tosissasi? -Miksipä ei?
-On ihan hiton kylmä ja kova tuuli. -Mutta se on kivaa.
Kivaa?
-Eikös sinulla ollut liian kuuma? -Täällä on kiviäkin.
Hyvin se sujuu.
Hitto että on kylmä.
Tulimme tänne aina uimakauden alussa ja söimme jäätelöä.
-Sinun perheesikö? -Niin.
Yhtenä vuonna oli kamala myrsky, mutta isä vaati jäätelöä.
Vanhempani taitavat erota.
-Miksi niin arvelet? -Koska...
Ihmiset ovat niin perseestä.
Kirjoitetaan ylioppilaaksi, mennään yliopistoon-
-hommataan töitä, talo ja lapsia.
Sitten tulee sellaiseksi kuin he.
Ihan kuin onni nyt vain tulisi jonain päivänä postin mukana.
Muistan, kun sinä ja isäsi heititte minut kotiin Ramløsiadenista.
Se oli se liikuntapäivä silloin neljännellä luokalla.
Sinä istuit takapenkillä.
Isäsi katsoi sinua taustapeilistä ihan yhtä paljon-
-kuin tietä tuulilasin läpi.
Joskus ajattelen, että kaikki arkipäiväinen on merkityksellistä-
-jos saa katsoa sitä mistä tykkää silloin kun haluaa.
-Hei! Viime kerrasta onkin aikaa. -Niinpä.
-Mitä otat? -Olut, kiitos.
30 kruunua.
Kristian!
-Viime kerrasta onkin aikaa. -Niin on.
-Kiva nähdä. -Samoin.
-Hei, Rachel. -Hei.
Kippis, Thomas.
Alkaa olla jo myöhä. Minulla on aikainen herätys.
-Minä voin kyllä... -Käy vain istumaan, Kristian.
Älä hänestä välitä. Istu.
Kiitos.
-Oletko tullut takaisin tänne? -En...
Palaan muutaman päivän päästä kotiin.
-Kotiin? -Niin, Hirtshalsiin.
Teen siellä kalastajan hommia.
Kiva.
Täällä ei ole enää montakaan jätkää jäljellä.
-Oletko käynyt katsomassa Peteriä? -Kävin aiemmin tänään.
Hän puhui sinusta, kun kävin siellä.
Anteeksi.
Vieläkö teidän välillänne on jotain epäselvää?
-Hänellä on rankkaa. -Mitä tarkoitat?
Peter on sairaalassa, ja se ravintola...
-Sinun olisi pitänyt jäädä. -En voinut jäädä, Chris.
-Hänen takiaan. -Hänen takiaan?
-Hänen on parempi ilman minua. -Vitsailetko?
En.
-Miten muistat hänet? -Alasti.
Täysin alasti.
No ei, en tiedä.
-Hei, kulta. -Hei.
-Miten menee? Missä olet? -Kotona vain. Missä sinä?
Olen Gribskovissa.
Minun pitää vähän järjestää asioita.
Selvä.
Tiedän, ettei tämä ole ihan helppoa.
-Kiitos kärsivällisyydestäsi. -Hoidamme tämän yhdessä.
Tuletko ennen keskiviikkoa? Meidän piti syödä vanhempieni kanssa.
Laskin kyllä sen varaan. Odotan sitä innolla.
-Joo, varmasti. -Minun pitää nyt mennä.
-Rakastan sinua. -Nähdään.
-Oletko lähdössä? -En. Halusin vain raitista ilmaa.
-Minä menen nyt kotiin. -Selvä.
Kiitos kyydistä.
Voin kyllä viedä sinut kotiin asti.
Hanneko?
Trine, olen pahoillani...
Trine! Trine!
Mitä nyt, Trine?
Nytkö sitten on anteeksipyyntöjen aika?
-Niinkö? -Mitä?
Häivyit silloin, kun olisin tarvinnut sinua!
-En voinut jäädä tänne. -Luulin sinua vahvemmaksi.
Sinä ja sinun perheesi ajoitte minut pois!
Te ajoitte minut pois!
Jos tykkää jostakusta, jää silti.
Silloin jäädään!
Tiesitkö, että sinulla on poika?
Mitä?
-Mitä sinä sanoit? -Hänen nimensä on Elias.
-Mistä sinä oikein puhut? -Hän täytti juuri viisi.
Sano, että valehtelet. Sano!
Mitä hittoa sinä täällä teet?
Mitä hittoa sinä oikein touhuat?
Miksi helvetissä tulit takaisin?
Mitä hittoa sinä oikein teet? Helvetin ääliö!
Vihaan sinua!
Hän on niin kaunis, Kristian.
Mutta sinä et sitä tiedä, koska et ole ollut täällä.
Minä olen aivan yksin! ja se on sinun syytäsi!
Helvetin idiootti!
No niin...
-Trine... -Jätä minut rauhaan!
Tule tänne. Tule tänne.
En kestä enää!
Ruoka on valmista!
Hei.
Elias, tässä on minun hyvä ystäväni, Kristian.
-Tervehdi häntä. -Hei.
Hei.
-Oletko merimies? -Joo.
Sain tämän Tommylta.
Minäkin olen töissä veneellä.
-Oletko? -Joo.
-Minkä värinen se on? -Punainen.
Minun veneeni on sininen.
Me mennään katsomaan vaaria. Tuletko mukaan?
Käymme viemässä papereita.
-Okei. -Otetaanko Kristian mukaan?
-Miten ravintolalla menee? -Ei puhuta nyt siitä.
Hän on ihan kuin äitinsä.
Äiti haluaa myydä ravintolan.
Haluatko sinä?
Se olisi kaikkein helpointa.
Mitä mieltä sinä olet, Kristian?
Sinut täytyy saada nyt jaloillesi.
Hei, kulta.
Mummi!
Hei, kulta. Mitä kuuluu?
Ostatko minulle limun?
Totta kai. Haluatko valita itse?
Tulen kohta takaisin.
-Äiti, enkö minä... -Ei.
Hei, Hanne.
-Hanne? -Mitä sinä täällä teet?
-Minä pyysin Kristiania... -Mitä hän täällä tekee?
-Tulin katsomaan Peteriä. -Miksi?
Miten niin miksi?
Luuletko, että olemme perhettä?
Hanne...
Kaiken tekemäsi jälkeen? Luuletko, että olemme yhä perhettäsi?
Äiti...
Minä taidan lähteä nyt.
-Niin on varmaan paras. -Kristian?
-Otetaanko tällaiset? -Otetaan.
Kippis.
-Ei enempää tuota. -Olet aina tuollainen.
-Näytät ihan kuolevalta. -Se on normaalia.
-Mitä tänään tapahtui? -Eipä juuri mitään.
Huomaan kyllä, että jotain on tapahtunut.
-Pussasitteko te? -Ei.
-Mitä te sitten teitte? -Juteltiin vain.
Hänestä ei oikein ota selvää.
Anna hänelle Vero Modan lahjakortti.
-Mitä sinulla on häntä vastaan? -Ei mitään.
Hän on kuin märkä pyyhe.
-Et tunne häntä. -Et sinäkään.
-Näytät tosi hyvältä tänään. -Turpa kiinni.
-Etkö ota koko laatikollista? -Pyydä siskoltasi.
Saat tehdä sen ihan itse.
Mitä hittoa? Panetko tytärtäni?
-Peter, oletko valmis? -Saitko nuo korvikset minulta?
-Ne ovat lainassa. -Miksi te olette vielä täällä?
Oletko valmis, Peter? Meidän on oltava siellä vartin kuluttua.
Pitäkää huoli siitä, ettette juo liikaa.
-Totta kai, pomo. -Hyvä. Lupaatko?
Lupaan.
-Tuo sattui. -Tästä tulee hyvä kuva.
-Näytä. -Kohta.
-Tobias, älä juo liikaa. -En.
-Kuuntele siskoasi ja Kristiania. -Kerro hänelle tänään.
Tobias?
Näytä. Siitähän tuli tosi hyvä!
Panen sen tähän.
Niitä on vähän liikaa.
-Pidä huolta kaikista. -Pidän.
Nähdään. Soittakaa, jos tulee jotain.
Ihan milloin vain haluatte.
-Ai hitto! -Mitä hän sanoi?
-Ei mitään. -Mitä hän sanoi?
Hän sanoi, että Tobiaksella on poikuus tallella.
-Turpa kiinni. -Niin hän sanoi.
-Hän tuli. -Mitä nyt?
-Sabine. -Kuka?
-Minä menen ulos. -Kuka hän on?
Olemme samalla luokalla.
Tosi nätti.
-Etkös sinä ole Q:n kanssa? -Hän on paras kaverini.
-Mene sitten tuonne. -En voi mennä.
Mikset?
Ota tällainen. Huitaise kurkkuun ja mene pussailemaan.
-Anna mennä. -Ei. Unohda hänet ja panosta Q:hun.
Anna mennä nyt. Ota tästä.
-Sinun vuorosi, Trine. -En tarvitse mitään shotteja.
Nyt on sinun vuorosi. Anna mennä.
-No niin... -Tämän minä haluan nähdä.
Hei!
-Sinä tulit. -Sanoin tulevani.
-Näytät kivalta. Kiva takki. -Kiitos.
-Haluatko oluen? -Joo.
Kippis.
-Onko sinulla... -Miten... Anteeksi. Sinä ensin.
-Mitä meinaat tehdä kesälomalla? -Lähden ehkä automatkalle USA:han.
-Q:n kanssako? -Ei, vaan Kristianin.
-Siis siskosi poikaystävän? -Niin. Olemme kuin veljekset.
Vartuimme yhdessä. Vanhempamme olivat parhaat ystävykset.
Kun hänen äitinsä kuoli, hän muutti meille.
Sinun vanhempasi ovat kilttejä.
Entä sinä? Onko sinulla suunnitelmia?
Haluaisin töihin kaupunkiin.
-Eikö yliopistoon? -Ei.
Sinäkö haluat? Mitä meinaat opiskella?
-Kirjallisuutta. -Kööpenhaminassako?
-Jos pääsen sisään. -Kyllä sinä pääset.
Eikö olekin outoa, että juttelemme kunnolla vasta nyt?
Joo. Onhan se.
-Mistähän se johtuu? -Sinä vaikutit aina niin kiireiseltä.
Meinaat siis opiskella kirjallisuutta Kööpenhaminassa.
-Oliko se vähän liikaa? -Ei.
Tulen ihan kohta takaisin. Sopiiko?
Joo.
-Q? Mitä nyt? -Ei mitään.
-Mitä nyt, Q? -Anna minun olla, Tobias.
Minä tässä, Q.
-Olenko tehnyt jotain väärää? -Anna minun olla!
Olen pahoillani, jos olen tehnyt jotain väärää.
Mitä nyt?
Eikö tunnu insestiltä olla Trinen kanssa?
Lopeta! Insestiltä?
En löydä Sabinea mistään.
-Moi, muru. -Mitä nyt?
-Missä Q on? -Ei aavistustakaan.
-Tehän juttelitte äsken. -Hän ei halunnut.
Hän on aivan rikki, koska sinä pussailit sen pikkumimmin kanssa.
-Mitä? Pussailitteko te? -Minä minun pitäisi tehdä?
-Q ei sanoisi ikinä mitään. -Älä sekaannu asiaan.
En, jos sinä käyttäydyt kuin mies.
-Painu helvettiin. -Kiitos samoin.
Hei! Te kaksi siellä! Hei!
Hitto...
-Onko joku nähnyt Tobya? -Joo, hän käveli tiellä.
-Yksinkö? -Niin. Hän näytti kiukkuiselta.
-Minun pitää etsiä hänet. -Haluatko tätä?
Jättäkää minulle vähän.
Toby!
Hei! Odota vähän!
Odota vähän.
-Mitä hittoa sinä oikein teet? -Minun on pakko löytää Q.
-Täältäkö? -Tapaamme yleensä täällä.
-Siskosi yritti vai auttaa. -Niin...
-Hän ei vain oikein osaa. -Niinpä.
Hän on silti oikeassa. Aina. Se on ihan sairaan ärsyttävää.
Q:n kaltaisia tyttöjä on syytä pelätä.
-Hän on paras kaverini. -Hän on tosi nätti.
Lopeta.
Huomaatko? Hän herättää suojeluvaistosi.
-Se on ihan sairaan hyvää. -Hei!
Kristianiako etsit? Hän ajoi Tobyn perään.
-Ajoi? -Niin, Q:n mopolla.
-Lainasitko mopoasi Kristianille? -En. Hänhän on ihan jurrissa.
-Hän lähti Tobiaksen perään. -Missä Tobias on?
-Etsimässä sinua. -Onko?
Sitten taidan tietää, missä hän on.
Olet oikeassa. Ei hän tänne tule.
-Lähdetäänkö kotiin? -Ei. Haluan kokeilla yhtä juttua.
Ostamme täältä salaattia. Huomenna tulee uusi kuorma.
Mitä sinä oikein teet?
-Mitä sinä teet? -Tule päästelemään höyryjä.
-En minä ole vihainen. -Heitä tämä.
Heitä niin kovaa kuin pystyt. Anna mennä.
Hän on ihan hullu!
-Missä sinä olit? -Tobyn huoneessa.
-Kerro hänelle tunteistasi. -Mitä tarkoitat?
Hänhän puhuu kaikesta Sabinen kanssa.
Et voi suuttua hänelle jostain, mitä hän ei edes tiedä.
Kristian? Kristian! Kiitos, että tulit hakemaan.
-Mikä se oli? -Ilotulitus.
Mikä helvetti se oli?
Tobias!
Tobias! Tobias!
Apua! Apua! Tobias...
Kuuletko sinä? Ei mitään hätää.
Ei mitään hätää, Tobias. Hengitä.
Soittakaa ambulanssi! Apua!
Tobias... Tobias, ei. Ei mitään hätää.
Tobias! Apua!
Apua!
Ei!
Nouse ylös, Tobias!
Nouse ylös!
-Puhu hänen kanssaan. -En pysty.
-Hän ei voi jäädä tänne. -Hän on poikamme, Hanne.
Ei, meidän poikamme on kuollut.
Vai eikö muka ole?
No niin...
-Rakas... -Anna olla.
Hän oli minun veljeni.
Etkö nyt voisi lähteä?
Mene pois.
Joo...
Joo.
-Hei, isä. -Mitä?
Olenko nyt yhtäkkiä isäsi?
Näköjään sillekin on rajansa.
Mille?
Että miten paljon toisten lapsista voi välittää.
Toisaalta taas...
Jos joku olisi tappanut minun lapseni, minustakin tuntuisi siltä.
-Ei olisi pitänyt tulla. -Tulit kuitenkin.
Pidä turpasi kiinni.
Lähde vain. Ehkä saat tapettua Trinenkin.
Olet kyllä yksi helvetin luuseri. En tajua, mitä äiti sinussa näki.
Voinko minä tehdä jotain?
Ajattelin, että haluaisit ne takaisin.
Minulla on ikävä häntä.
Kaikki sanovat, että se helpottaa ajan mittaan, mutta ei se helpota.
Siitä pitäisi muka tulla... normaalia.
Kukaan ei halua puhua siitä.
He leikkivät edelleen, että Tobias on huoneessaan. Minä en tajua sitä.
Minullakin on ikävä häntä.
Sanoin hänelle kaikkea tyhmää.
Miksen ollut ikinä mukava hänelle?
-Älä sellaista mieti. -Hän luuli, että vihasin häntä.
Eikä luullut.
Anteeksi.
Haloo?
Hei, kultaseni.
-Mitä nyt? -Hänet leikataan.
Ilmeisesti veritulppa.
-Missä Elias on? -Odotushuoneessa.
Kuule... Kyllä tämä tästä.
-Ilsøe? -Kyllä.
-Voisitko sinä... -Totta kai.
-Mitä sinä teet? -Pelaan.
-Mikä peli se on? -Käärmepeli.
Kuoleeko vaari?
Ei. Ei vaari kuole.
Hän on vahva kuin härkä.
Muistan, kun...
Kerran hän haukkui minut ja Tobias-enon-
-kun olimme olleet vesisotaa koulussa.
Sitten hän haukkui kaikki opettajat ja rehtorin.
Hän sanoi, että he olivat liian tyhmiä opettamaan meitä.
Kuka se Tobias-eno on?
Eikö äiti ole kertonut hänestä?
Tobias oli...
Hän on Helsingen fiksuin jannu.
Hän oli minun paras ystäväni.
Kaikki rakastivat häntä.
Missä hän on nyt?
Hän...
Hän istuu pilven reunalla ja katselee meitä.
Haetaanko jäätelöä, Elias?
Teimme voitavamme, mutta valitettavasti...
-Ei voi pitää paikkaansa. -Olen pahoillani.
Älä ole.
Miksi hän on pahoillaan, Trine?
Haluan tavata mieheni.
Hän on tuolla.
-Olen todella pahoillani. -Älä lohduta minua, Trine.
Älä sinä koske minuun! Mitä hittoa sinä edes täällä teet?
Miksi hän on täällä?
Äiti...
Halusin vain kysyä, onko kaikki hyvin.
Anne soitti.
Hän ei ollut saanut sinua kiinni. Hän oli soittanut Tommylle.
Sanoitko...
Mitä? Kerroinko panneeni hänen kihlattunsa kanssa? En.
-En kertonut. -Meidän täytyy jutella.
-Sinun pitäisi lähteä. -Entä Elias?
-Mitä? -Minä olen hänen isänsä.
Niin...
Olisit voinut kertoa hänestä, kun heititte minut ulos.
-Mitä oikein odotit? -Olisit jättänyt hänetkin.
-Kuka hitto sinä luulet olevasi? -Eliaksen äiti!
Mikään muu ei merkitse mitään.
Sinä pilaat aina kaiken.
Muistatko sen antamasi rannekorun? Sen, jonka olit saanut laivastosta.
Se oli minulla 19-vuotiaaksi asti.
Ostin ihan hiton hyvää ruokaa.
Toivoin, että sinä skarppaisit edes vähän-
-äidin kuoleman jälkeen.
Nyt minä olen tässä.
Mitä hemmetin iloa siitä minulle nyt enää on?
Et ollut puoliksikaan sellainen isä kuin Peter.
Tiedän kyllä.
Kuule, ei sinun tarvitse olla huolissasi minusta.
Kyllä minä pärjään.
Älä ole huolissasi.
Tiedän, etten ole aina ollut tukenasi, mutta nyt ainakin yritän.
Olet yksin.
Äiti on kuollut, ja ainoa lapsesi vihaa sinua.
-Ei pidä paikkaansa. -Sinulla ei ole mitään.
-Sinä et ole mitään. -Minulla on sinut, Kristian.
Minulla on sinut!
Kristian, et tiedä, mille käännät selkäsi.
Tule kotiin.
Kippis.
Onko kaikki hyvin?
Ei ole ensimmäinen kerta, kun se kakara kiusaa lastani.
Emme millään voi nähdä aina ihan kaikkea.
Etsin päiväkodin, jonka henkilökunta ei vain kahvittele.
Hänen äitinsä odottaa tuolla. Keksimme kyllä ratkaisun.
Haen Carlan ja Eliaksen.
Hän on suloinen.
Hassua, että 5 -6 vuotta sitten oli miljoona asiaa tehtävänä.
Aikaa oli paljon. Piti vain miettiä, mikä oli tärkeintä.
Nyt kyse on vain hänestä. Hän on kaikki kaikessa.
Ja silti aika ei oikein riitä.
Kuulin isästäsi. Otan osaa.
Ei mene päivääkään, etten ajattelisi sitä iltaa.
Veljesi...
Hän...
Tulkaa joskus käymään, niin Elias ja Carla voivat leikkiä.
Se olisi varmaan hyväksi heille.
Joo. Hyvä idea.
Tule, kulta. Etkö vilkuta?
-Hei. -Mitä hittoa...
Haluaisin työni takaisin.
-Jos luulet voivasi tulla... -Hanne?
Olen piileskellyt viisi vuotta.
Viisi vuotta.
Menetin Peterin viimeiset vuodet.
En ollut tavannut omaa lastani enkä Trineä.
Se oli ihan oma valintasi.
Oliko?
Vihasin sinua. Tiesitkö sen?
Kun äiti kuoli ja Tommy häipyi...
En tiennyt, oliko minulla edes perhettä.
Peter, Trine ja Tobias...
He tekivät kaikkensa, mutta en tiennyt, oliko se aitoa.
Mutta sinun kohdallasi oli toisin.
Sinä olit minulle äiti.
Se oli ainoa asia, jonka tiesin aidoksi.
Se oli onnettomuus.
Sinä kuitenkin hylkäsit minut tahallasi.
Se oli onnettomuus.
Minäkin loukkaannuin.
Anteeksi.
Yhdellä viimeisistä käynneistäni-
-Peter pyysi minua lukemaan hänen lempikappaleensa-
-päivän hartaudesta.
"Vihan aikana-
-löysin itsestäni kaiken voittavan rakkauden."
"Kyynelten aikana löysin itsestäni kaiken voittavan hymyn."
"Kaaoksen aikana löysin itsestäni-
-kaiken voittavan rauhan."
"Sen kautta ymmärsin-
-että talven aikana voin löytää itsestäni-
-kaiken voittavan kesän."
"Se teki minut iloiseksi."
"Vaikka maailma minua miten tuuppisi-
-minussa on aina jotain vahvempaa ja parempaa-
-joka tuuppaa takaisin."
Haluaako joku vielä sanoa jotain?
He ovat nyt sinun käsissäsi. Pidä heistä hyvää huolta.
Suomennos: Saara Närhi www.sdimedia.com