ЗА ВОЙНАТА И ХОРАТА
Редник, готов ли сте да изпълните дълга си?
Съвсем не.
Шутцер Оберман, Хауптщурмфюрер.
А вие, редник Оберман,
готов ли сте да изпълните дълга си към Райха?
Съвсем не.
Пада ти се, негоднико.
Добре удря копелето.
Раздава награди.
По-бързо. - Само минутка.
Е, стига с този цирк. Продължаваме.
Командире, почакай.
Да похвали лейтенанта и тръгваме.
Откъде тук партизани?
Я дай.
Какво ще правим, командире?
Баба остана сама вкъщи.
Моля ви, недейте. Честно ви казвам, не знаехме, че са отровни.
Те сами ги събраха.
А вие, готов ли сте да изпълните дълга си?
Съвсем не.
Имат ли двадесет души?
Тихо не може да се промъкнем.
Тръгнем ли в атака
самите ще загинем и няма да спасим децата.
И немеца няма да доставим.
А това е генерал.
Тушкаш, ако командирът на подразделението
има затруднения с назначаването на изпълнител на присъдата,
може би иска да го извърши сам?
Готов ли сте да изпълните дълга си към Фюрера, лейтенант?
Ама, че кучи син, а?
От вашите ли е?
Съвсем не. Всички мои хора са тук.
Кой си ти?
Отговори!
Това е най-високият орден на Райха!
Откъде взе Рицарският кръст?
Часовникът ми! Дай ми го!
По-бързо!
Показва новогодишната програма.
Не стреляйте.
Хванете го вече.
Къде е той?
Не го виждам.
Клоун.
Писи, писи, писи!
Откъде взе това?
Руснаците са тук!
Защо дойдохте тук?
Да си бяхте седели в къщи.
Ти какво?
От къде? - Изплетох ги.
Чичо, Льоня, пази ги.
Победата, братя, ще бъде наша!
Благодаря за вниманието!
Поклон и довиждане!
Павел, какво постоянно те мъчи?
Нищо.
Всички сме в един и същ окоп, Павел.
Единствената разлика е в оръжията.
Те имат пушки.
Аз имам цигулка.
А вие - кукли.
Така е.
Другарю, там са тежко ранените. Можем ли да направим нещо?
Паша, отиди с другаря.
Какво носиш там?
Нищо.
Какво?
Как се казваш?
Павел.
Виждаш ли, Паша, при нас тук...
Накратко, не им говори за войната.
Но при мен...
Помисли, ти си артист.
Здрасти.
Седяхме двамата с теб
до заспалата река.
С тиха песен
доплувахме в къщи.
Рибари,
златен слънчев лъч,
угасва отвъд реката,
и тогава аз
замълчах пред теб.
Надалеч прогърмя,
надигна се буря.
И с луди ридания се спуснах към теб.
И на теб
нищо
нищо не казах.
И сега, в наши дни,
аз съм сам, както преди.
Вече не очаквам нищо
от следващите години.
Животворният звук на
сърцето отдавна е заглъхнал.
Но, защо?
Но, защо
аз пред теб
нищо
нищо не казах?
Благодаря ти.
Паша, чакаме само теб!
Пашка!
Вървете да търсите носилки.
Какви носилки? Откъде да ги взема?
Немецът скоро ще бъде в града.
Приятелю, помогни!
Хей, чуваш ли? На теб говоря, помогни, а?
Ти глух ли си? - Той е сляп, не е глух.
Тези с контузии също в колата!
Къде? Там има немци!
Назад!
Вдигай краката!
Внимавай, ще се блъснеш!
Тук има решетка!
Кой е там? Излез!
Не го докосвай!
Убийте го!
Не! Няма да позволя!
Той е ранен, разбирате ли? Контузен е, разбирате ли?
Не, не, не!
Да тръгваме.
Хайде, хайде, хайде. Трябва да стигнем до реката.
Нашите са там. Спри.
Хайде.
Спри.
Реката е в края на улицата.
Ставай.
Къде си?
Сега, сега, сега, сега...
Потърпи.
Помогнете!
Аз съм сляп!
Да превържем момичето.
А на него какво му е?
Мислех, че си сляп.
Как се казваш?
Таня.
А аз съм Иван.
Ще живеем ли?
Спри!
Спри, почакай.
В армията така ли ще скачаш на заповеди.
Тате, говорихме вече, каза всичко, което искаше, аз също.
Какъв войник си ми ти. Освободиха те, значи така трябва.
Значи, си по-нужен тук във фабриката, отколкото на фронта.
Слушай, ако те повикат, ще отидеш.
В крайна сметка те сами ще решат кого да повикат и кога.
Татко, защо тогава ми разказваше за всичко онова?
Какво съм разказвал? - Как сте воювали в гражданската.
За другарите, за предателите.
За това как си проливал кръв, за раната си.
Не знаех, че отново ще има война.
Как мога, след всичко това, да постъпя по друг начин?
Ти ме възпита така.
Благодаря ти, тате.
Защо толкова бавно?
Докато стоим на опашка, нашите ще отпратят немците до Берлин.
За нас нищо няма да остане.
Отивам при сина си. Извинете, отивам при сина си.
Татенце, внимателно с лактите. Къде се буташ?
Има опашка.
Чичото е объркал опашката.
Другарю, това не е службата за социално осигуряване.
Иван Фьодорович Довин. - Тъй вярно.
Защо се отказахте от освобождаването?
Извинете, отивам при сина си, при сина си.
Запиши и мен, командире.
Тате, ти какво?
А ти какво?
Дойдох на себе си и гледам нашите преминали напред, в атака.
А отзад останал германец.
И стреля по тях, в гърба им.
Прицелих се и започнах да стрелям в него.
А той не помръдва.
Така си и стои там.
И отново му стрелям, и отново, отново.
И той е сякаш, сякаш е безсмъртен.
Изстрелях всичко в него, всичко!
След това се изправих и го атакувах с щика си.
А германецът бил мъртъв.
Подпрял се на лафета и сякаш стои на колене,
и държи пушката в ръцете си.
Това беше първата ми атака бой с мъртъв германец.
Бива си го баща ти.
Когато бях дете, за гражданската,
империалистическата ми разказваше, вместо приказка лека нощ.
Другарю старшина, обядът.
Това е добре.
Когато ще обядваме следващият път, въобще не се знае.
Приключваме!
С обяда...
Пак ли ще отстъпваме?
Защо? Защо не се бием?
Защото заповедта е такава.
Когато станеш командир, сам ще вземаш решения.
Синко, да беше хапнал още малко.
Има време, тате.
Ще нахраня германците и ще хапна.
Въздух!
Всички в укритията!
Ваня!
Съвземи се, Ваня!
Ваня!
Съвземе се...
Позиционираш се тук.
Ще минираме пътя.
Къде са сапьорите?
Ако не се появят до една минута...
Другарю майор!
Латерна. Другарю майор!
Германците... - Знам.
Германците се оттеглят.
Германците напредват.
Съвсем не. Германците се оттеглят.
Сам видях.
Слънчасал ли си или...
Лейтенант, може ли ясно да докладвате какво се случва?
Тъй вярно.
Отдръпват се от... Отстъпват.
Освобождават селото.
На кого го предават?
Пиян ли си? - Съвсем не.
Не успяхме докрай да се оттеглим, когато чухме бой.
Отидох с двама войници да проверя.
Докато стигнем там, всичко утихна.
Площадът е пълен с германци. Лежат, убити.
Около сто и петдесет, че и повече.
Останалите бягат. А аз веднага насам.
Какво, по дяволите?
Разузнавателната рота, след мен! - Тъй вярно.
А аз?
Сега за къде сме без теб?
След мен.
Старшина, да бяхме хапнали.
Минаваме през селото, може да споделят нещо.
Дори не си го помисляйте.
Момче, това е отполза за нас.
Но не и за тях.
Петнадесет минути за отдих,
наливане на вода, и продължаваме.
От 148-ми стрелкови ли сте?
Тъй вярно. - Идвам от името на генерал Воробьов.
Кадет. Лейтенант Илинич.
Къде е останалата част от полка, другарю старшина.
Тук.
Нося пакет за командира на полка.
Имам заповед да го доставя и предам.
Всички са тук.
Полковникът също. Така че, предай го.
Почакайте. Почакайте, старшина.
Аз съм длъжен да предам пакета е да се върна в щаба възможно най-скоро.
Кой тук е старши по чин?
Ти.
Старшина,
моля, стройте хората.
Другари Червеноармейци,
Врагът, със силите на почти два механизирани полка,
се движи на северозапад към Минското шосе.
Ако не бъдат забавени, те ще ударят 17-та дивизия в тила.
И ще затворят обкръжението.
Полкът получи заповед
да заеме отбранителни позиции
на два километра западно от село Александровка.
Какво? Каква отбрана?
Отворете си очите, лейтенант.
Ние сме 30, а те има и танкове.
От три дни сме с тези танкове, а ти пак ни пращаш.
А сам ще се върнеш в щаба съвсем чистичък.
И кой ще ни поведе в битка?
Аз.
Какво?
Льошин, Беренков!
Застанете в строя!
Съгласно полевия устав на Работническо-селската Червена армия,
Аз, лейтенант Илиничев,
като старши командир, поемам командването.
Червеноармеец, върнете се в строя.
Разпръснете се!
Другарю медицински инструктор!
Сега ние сме тук.
Заобиколете езерото и минете оттук.
Ще излезете на Болшак, а от там на Матвеевка.
Разбрах.
Тук са документи на всички загинали бойци от полка.
Моля, предайте това на първия срещнат командир или политработник.
Слушам.
Разгънете знамето.
Няма на света по-красива от нашата Люба,
Черни коси покриват страните,
Устни розови като корал,
А в очите й - бездънен океан.
Ако Люба песничка подхване,
В душа ми е светло и сияе,
Ако Люба силно се засмее,
Сякаш слънцето червено е изгряло.
Люба, Любушка, гълъбице Любушка,
Нямам сили аз да те забравя.
Люба, Любушка, гълъбице Любушка,
Сърцето Люба, Любушка обича.
Но ще дойде време и за Люба.
Къдрокос и нежен ще е той,
ще целуне устните на Люба...
Скъпа мамо, ето че станах лейтенант.
Г-н щандартенфюрер, мисля, че тук ще бъде добре.
Лопати.
Ужас. Писна ми.
Да беше земята по-суха, по-лесно щеше да се копае
и комарите щяха да са по-малко.
Винаги ви се иска, да е по-лесно.
По-трудно е да замълчиш, отколкото да кажеш добра дума.
Извинете, не може ли да се ускори този процес?
Слънцето се мести, ще трябва да променим точката.
Ускорете процеса.
По-бързо.
Копайте по-бързо.
Къде по-бързо?
За къде бързаш?
Не копаем окоп.
Ако искаха да ни разстрелят, щяха да го направят в лагера.
И без гроб щяхме да минем.
Значи, ще ни разстрелят?
Гроб. Твърде щедро е от тяхна страна.
Значи, ще ни застрелят? - Недей да хленчиш.
Достатъчно ли е?
Да, добре е.
Достатъчно. Започвайте.
Излизайте. От тук.
Навън.
Евреите остават в ямата.
Казах, евреите остават в ямата.
Евреите, долу.
Ясно ли е?
Много е просто.
Евреинът, долу.
Но аз не съм евреин! Аз съм грък!
Аз съм грък, разбирате ли? Аз съм от Ялта!
Какво става?
Nicht Jude!
Не е евреин?
Как ги избирахте?
Той не е евреин?
Не е евреин.
Той не е евреин. Той е грък.
В ямата трябва да са само евреи.
Това е важно.
Но той не е и руснак.
Той също не може бъде тук.
Така е добре.
Разрешете да започнем? - Започвайте.
Заравяйте.
В кадър сте. Отдръпнете се настрани.
Чувате ли ме?
Не би трябвало да сте в кадър.
Заравяйте.
Заравяйте, по дяволите.
Излизайте.
Излизайте от там.
Руснаците в ямата.
Сега те ще зариват.
Лопати.
Заравяйте.
Не се тревожи.
Два пъти не се умира.
Което трябва ще се случи.
Не си слагайте грях на душата.
По-лесно е, отколкото да го свалите.
Много нескопосана работа.
Къде е Ханс?
Ханс е в отпуск.
Другарю старши лейтенант, в селото няма никой.
Кажете на онзи умник, че не е имало заповед за събиране на ябълки.
Виж ти, как воюват хората!
Няма никой.
Да, за мое голямо съжаление.
Нито чашки,
нито пръжки, само дръжки.
Както се казва, Guten Morgen.
Селото е празно.
Нито хора, нито кучета.
Предполагам, че са заминали. - Заминали, избягали.
Последните добре ги насолихме.
Не говоря за германците, а за местните.
Вероятно се крият в гората.
Добре ще е, ако е така.
Другарю лейтенант, подаръче, останало другарче, задгранично.
Хей, хей, хей, къде полетя, Месершмит?
Какво му е?
Още не се е събудил.
Сега ще го събудим. - Остави.
Къде е онзи любител на ябълки?
Ела тук.
Ето ме. - Какво казва той?
Казва, че не е тук.
А къде е?
Ти къде си?
Къде си, ако не си...
Аз съм в "урлауб". - В "урлауб"?
Да, точно така.
Казва, че е в отпуска от вчера.
Чухте ли, братлета, той е в отпуск.
Дошъл да си почине.
Решил е да се погрижи за здравето си.
Определено е сгрешил с местото за почивка.
Не се шегувам.
Казвам истината.
Ето заповедта.
Приготвил се за отпуск.
Вчера беше смел,
а сега се прецака.
Какво е това?
Документи за отпуск.
Трябваше да замина преди два дни.
Но нямаше кола.
В момента щях да съм си вкъщи, а не тук.
Разбирате ме, нали?
Сега вярвате ли ми?
Виждате, че от вчера аз...
Аз съм миролюбив.
За какво говори той?
Казва, че от вчера е миролюбив. - Ами, да.
Вчера не беше миролюбив, но днес вече е миролюбив.
Мартин, какво говориш толкова?
Затвори му устата и го довърши. - Какво?
Ето защо трябва да ме пуснете.
И затова трябва да го пуснем.
И да го изпратим на курорт.
Това курорт къде е? - Там, където е топло, има плодове.
Където живееш, накратко.
Където живееш, няма нужда.
Съгласен съм.
Попитай го къде са селяните.
Той не е тук.
Изпрати го в отпуск.
Останалите, след мен.
Какво стоиш?
Махай се оттук.
Другарю лейтенант.
Другарю лейтенант, може би да го изпратим в щаба?
Как да стане това? Той не е тук, в отпуск е.
Ти самият бил ли си в отпуск?
Не. - А защо не?
Точно така, не си заслужил.
Но той е заслужил.
Защо стоиш? Да вървим, да вървим.
В мъглата
нищо не се вижда.
В мъглата
нищо не се вижда,
не се вижда надалеч.
Имаше веранда пред тази къща.
Тази граница момичето избра си.
Поне двама бойци, да бе оставил, другарю капитан.
Защо са ви толкова много на фронтовата линия?
А аз сам да се мъча.
Вода носи, трева коси.
Няма страшно, боец, няма да се прегърбиш.
За мен всеки войник е важен.
Интересно, с какво е толкова важен за вас всеки войник
другарю капитан?
Ако сте толкова умен, пресметнете.
Какво ми е нужно, за да нахраня войниците,
ако всеки яде за трима?
Ако забавиш обяда, сърди се на себе си.
Какво, да не би да съм седнал в църква?
Отвращават се от каша, а?
Месо им дай, паразити.
Откъде да ви взема месо?
Умници.
На вас ви е добре, другарю капитан.
Работата ви е да лежите и стреляте.
Какво ви пука за сълзите на един готвач?
Какво правите бе, дяволи?
Молете се, копелета такива!
Стойте!
Какво е това?
За теб ли се старах толкова, а?
Я излизай проклет немчуга!
Ще ти надробя зелката!
Ах, ти, глас надигаш!
Разприказва се! Ще ти затворя устата!
Куче такова!
Падна ли ми!
Няма да си тръгнеш току-така, нали?
А сега как се чувстваш, а?
Точно както искаше, а?
Виждаш ли? Сега ще видиш!
Това е лудост!
Няма въздухът, двигателят гасне.
Това е сган!
Дръжте се!
Какво сега? - Това е краят, момчета.
Пристигнахме.
Притихнахте, гълъбчета.
Няма значение, ще ви пипна сега.
Какво, нима не знаем как да отворим консерва?
Обградете ги, момчета!
Такова куче е хубаво да се сготви!
Сега ще ви опушим!
Както се опушват въшки в банята!
А, добре!
Сега е време за димната баня!
Сега ще те опека!
Давай газ, давай! Така е добре, давай!
Сега ще има пиле по грузински!
Хайде!
Излизай!
Един по един!
Иван, Иван!
Спри! Излизаме, изоставаме!
Не стреляй!
Горе ръце!
Бум-бум! - Да, да, да!
Дайте оръжията си!
По-бързо!
Хайде! Ръцете!
Вържи си ръцете! Ръце!
Така стоят нещата!
Германци! Елате насам!
Е, герои, кой напълни гащите?
Да смята, че е без вечеря!
Боец, а това откъде е?
Вие ги пропуснахте, а аз трябваше да се припотя.
Но, фрицовете черпят.
Е, бойци, както се казва, добре дошли на масата!
Хайде, хайде, минавайте.
Каквото има, с това ще се гостим.
Само си измийте ръцете.
Вече си станала?
Лельо Зоя, моля ви, сплети ми косата, но по-бързо.
Будна си вече?
Е, ела тук.
Пак ли ще посрещаш баща си на гарата?
Женя, да бе изчакала мама. Скоро ще се върне от смяна.
Мама ще си дойде в девет, а влакът в седем.
В седем? Вече е осем.
Какво?
Виждам, само я залъгвате.
Часовниците местите.
Намерили сте начин.
Все пак ще трябва да й кажете, че баща й е убит.
Ти би ли казала на своите.
Извинявай.
Извинява, Ниночка, моля те, прости ми.
Защо никой не те посреща?
Няма кой да ме посрещне.
Умрели са.
Баща ми също беше убит.
Мама мисли, че не знам, но аз знам.
Тя често плаче през нощта.
Може би вие ще станете мой баща?
Превод: Vanko За YavkA.net