Vezmi si to.
A teď běž.
DÍVKY, DÍVKY
Jedete do Traunsteinu?
Ne, až do Bergenu.
Docela otrava, že?
Proč nevystoupíte na nejbližší stanici a nejedete autobusem přes Neumarkt?
V Bergenu budete o hodinu dříve.
Prima nápad.
Nashledanou.
Odkud jede autobus do Bergenu?
Támhle vzadu, ale až za půl hodiny.
Cože, za půl hodiny? - Ano, bohužel.
Haló, jedete tímhle směrem?
Ano, pojď. Podej mi to.
Kam jedeš?
K rodičům do Bergenu.
Do Bergenu? - Vlastně jsem chtěla jet autobusem,
ale ten jede později.
Tam ale nejedu.
Ano, já vím.
Byla jsi za přítelem? - Ne.
Jedu z pasťáku.
Tak pojď, mrcho!
Tady, na uklidnění.
Děkuju.
Chci vystoupit.
Zastavte, chci vystoupit!
Co se zase děje? Odsud určitě někdo pojede do Bergenu.
Zastavte!
Nádraží.
Támhle, někdo tě určitě vezme.
Dejte mi ho, vyznám se tu.
Mockrát děkuju!
Hej!
Ty jsi Andrea, co?
Počkej, kam chceš jít?
Hned jsem tě poznal.
Stůj, musím s tebou mluvit.
Já jsem junior.
Já vím. Kde je?
Kdo?
Ještě se nevrátil?
Šel o něco později.
Kdy se vrátí? - Nevím, během pár dnů.
Proto jsi tady? - Nejsem tady.
Pojď se mnou.
Nechceš vědět, jak se mu vede?
Jdeš?
Myslím, že tady mluvit nemůžeme.
Vadilo by ti, kdybychom šli nahoru?
Ten necháme tady. - Já nevím.
Vlastně jsem chtěla do Bergenu.
To se ti tolik stýská po Bergenu?
Určitě sama nechceš, aby tě tu někdo viděl.
To je mi jedno. - Pojď.
Stojí mladá prasnice před zástrčkou,
párkrát zachrochtá a řekne:
"Tak už vylez, zbabělče!"
Koukejte, koho přivedl.
Čisťounká.
Je to tu hezké, co?
Tak co je s ním? - Vrátila jsi se kvůli němu?
Dnes mě pustili, vzala mě cisterna.
Nemohla jsem vědět, že... - Zase s tím začínáš?
Jsi blázen? - A pak...
pak mě můžeš zase udat. Promiň.
Úplně jsem zapomněl, že teď už nejsi závislá.
Nech mě na pokoji. Neměla jsem s tím nic společného.
Udělali to moji rodiče... - Spali s ním oni, nebo ty?
Musela jsi jim to říct. A když už o tom mluvíš,
tak jsi jim taky mohla zabránit, aby hned neběželi na policii.
Nemohla jsem to vědět.
Kdyby nebyl tak arogantní... - Ale nepovídej.
Chtěli jste z toho něco vyrazit.
Brali by ho jako zetě?
To není pravda. - Nejsi nic, jenom šlapka.
Lžeš.
Ty víš docela určitě, že lžeš!
Netvař se tak, omlouvám se.
Ano? - Juniore!
Juniore! Jídlo!
Anno, prostři prosím pro dva!
Dobrý den.
Ta tě nemá moc v lásce.
Vždycky žárlila. - Ale prosím tě!
"Buchental, Schlamoni, Degerndorf, Taurick."
Ty sedíš tady.
Nebo si sedneš na své místo?
Měla jsem ho moc ráda.
A teď?
Ještě ho miluješ?
Hodně se toho stalo.
Už je to dávno.
To ale neznamená, že proti němu něco mám.
Kromě toho sotva věřím tomu,
že by se o mně ještě zajímal.
Nemyslím si, že...
Myslím,
že je to pryč.
Žárlili.
Vždycky v neděli mě vyzvedl.
Na večírky, do divadla. - To je zločin?
Dával mi dárky.
Hodinky.
Proto si toho pak všimli.
Zmáčkli mě a já se nakonec přiznala.
Chtěli jste ho v tom uvrtat.
To není pravda.
Dokonce jsem soudci řekla, že to byla moje vina,
že jsem to tak chtěla. - Že by ti mohl dělat otce,
to ti nevadilo? - Ne.
Vždyť on vlastně není tak starý, mohli by nás považovat za bratry.
To on říkal taky. - Rodiče tě nevyzvedli?
Ne.
Představ si,
matka mě za těch 17 měsíců navštívila jen jednou.
Není to sprostý? - Už musím do továrny.
Počkáš na mě? Hned jsem zpátky.
Můžeš jít nahoru do mé chaty v lomu, já tam pak přijdu.
Počkáš? Pospíším si.
Nahoru nejdu.
Promiň, chvíli to trvalo.
Co je táta pryč, musím se o celou firmu starat sám.
Dříve jsem o těchhle věcech neměl ani tušení.
Myslel jsem, že jsi na mě chtěla počkat v domě?
Dříve jsem tady nahoře byl o prázdninách častěji.
Nemůžu Švýcarsko vystát.
Vlastně jsem tě měl potkat, ale jemu se nelíbilo, když jsem byl v továrně.
Někdy jsem tě pozorovala z okna.
Jednou jsi se svým sporťákem narazil do sudu.
Hrozně ses lekl, ale on se jen smál.
Co jsi dělala v garáži?
Chtěla jsem zase jednou sedět v pořádným autě.
Pojď. - Vstát umím sama.
Pojď, spěchám.
Před koncem směny mě ještě potřebují.
Takže jak je to s tou garáží? - Nijak.
Víš, že jsem nikdy nesměla do domu, když jsi tady byl?
To se ti moc nelíbilo, co?
Počkej, chyť mě!
Ublížila sis?
Ne.
Pojď, musím si pospíšit.
Počkej. - Nebo už v kanceláři nikdo nebude.
Můžeš se někoho zeptat, jestli nejede do Bergenu?
Ještě něco k vyřízení, Schillere?
Ne, jen ráno ten odstřel, juniore.
V pořádku.
Ale chtěl jsi se přece zeptat? - Jo, hned.
Šťastnou cestu, Schorschi!
OK!
Tak co bude?
Nechceš tady přespat?
...kámen, železo se zlomí, ale naše láska ne
Tvoji rodiče přece stejně nevědí, že máš přijet dneska.
Kromě toho už je pozdě.
Bude těžké najít někoho, kdo by tě odvezl do Bergenu.
Můžeš spát v matčině pokoji.
Ne, to nejde.
Myslíš, že rodiče nevědí, že se propouští ráno?
Budou se divit, kde jsi celý den byla.
Něco mě napadne.
Každopádně bude lepší, když se domů vrátíš dopoledne.
Já nevím.
...ale naše láska ne.
Nemůžu tady jen tak přespat.
Pat.
Vlastně jsi mohl vyhrát, nemyslíš?
Už mě to nebaví, jdu do postele.
Počkej chvilku.
A pusu?
Tak dobře, zítra u snídaně.
To je fajn, že jsi zůstala.
Dobrou noc. - Mám ti rozsvítit?
Vyznám se tady, hezky se vyspi. - Díky, ty taky.
Mohl bych tě vzít domů autem.
Ale bude lepší, když se vrátíš až zítra v poledne, nemyslíš?
Ano. Taky myslím.
Tak zítra.
Všechno hotovo? Pryč!
Odstřelili jsme toho dost, co?
Ještě musíme odstřelit ten kus tam nahoře.
Tak co, půjdeš se mnou do krytu? - Hej, ruce pryč, starej!
Nech toho, radši se postarej o svůj bagr!
Hej!
Vyspala ses dobře? - Hm.
Stalo se už někdy něco při těchhle odstřelech?
Ne, myslím že ne. Ty se bojíš?
Mám ti něco vyprávět?
Je to legrační?
Stalo se to před pár týdny.
Tam. Támhle u toho kamene.
Vyřezával jsem hůl.
Najednou jsem měl pocit, že mě někdo sleduje. Otočím se,
za mnou stojí chlap. - Vážně? To mě podrž!
Máš teplou ruku.
Nejdřív jsem chtěl utéct.
Ale protože se nehýbal, běžel jsem k němu.
Podívej, támhle vzadu to bylo.
Rychle, kdo bude první na sluníčku, ten vyhraje!
Vítěz!
Jsi hezká.
A teď?
Máš hezké oči.
Měl stejné oči jako ty.
Když jsem se přiblížil, viděl jsem, že nemá boty.
Bylo mu horko?
Líbí se mi tvoje vlasy.
Jaké měl oči...
Najednou jsem si všiml, že nestojí, ale visí!
I tvůj nos je hezký.
Kdo to byl?
Ne.
Kdo to byl?
Lesní dezinfektor.
Vážně sranda.
Proč se oběsil?
Protože...
Protože mu ta havěť přerostla přes hlavu.
A když někdo přijde?
V Americe je pozlacují.
Bolí je to?
Jsou hned mrtví.
Co uděláš, až se vrátí?
Ještě tady není.
Bojím se. - A co mám říct já?
Ty odejdeš, ale já jsem jeho syn.
Vidíš tuhle pec?
Tu jsme nově postavili, co je táta pryč.
Hm, prima.
Že se vůbec odvážila tady ukázat.
Ta?
Ta se ještě odváží něčeho úplně jiného.
Tak?
Mně by zajímalo, co tam nahoře v domě provádíte.
Hej, přeskočilo ti, kanče starej!
Jen se nedělej, ty pokrytecká mrcho!
Montáž a stavbu jsem řídil já.
Ještě není úplně hotová.
Pozor!
Jestli tam spadneš, bude z tebe steak.
Máš dnes ještě něco na práci?
Dneska už ne.
Podívej! - Něco ti ukážu.
Člověče, vychovatelka!
Myslel jsem, že ta přijde až za tři dny?
"Má milá..."
"Jak se ti líbily tři dny u rodičů?"
Víš co?
Zůstanu tady.
Hrůza!
Nestydíte se ležet s cizím mužem v posteli?
A vy s přítelkyní vašeho otce!
Tohle se mi vůbec nezdá vtipné.
Ach vy!
Že jsi se vůbec nestyděla jít s někým o tolik starším.
Já vím jen to, že jsi spala s někým, kdo je dvakrát tak starý jako ty!
A kdo ví, s kým ještě.
Nemůžeš odpovědět, ty...
Jsi děvka.
Zdrháš?
Koukej zmizet, ale rychle!
400 pytlů do Norimberku, 50 do Neumarktu. Držte se!
Elso, zkuste sehnat řidiče z dolu Stucka, musí ještě do Zirndorfu.
Dobře, uvidíme se později. - A pošlete mi pana Schillera.
Přívěs už je v pořádku, Schorschi?
Jo, stojí vzadu. - Tak na co čekáte?
Jeďte, stejně to sotva stihneme. A trochu fofrem, ano?
Tahle dodávka je pro nás moc důležitá. - Telefon!
Ano, co se děje?
Cože? Elso, kde je kniha objednávek?
Ano. Ano.
Ano.
Ano, to je v pořádku.
Dobře, ještě neodpalujte, přijdu nahoru.
A sežeňte pumpu!
Nechal jste si mě zavolat. - Hned jsem zpátky.
Auto je ještě na cestě.
Ach!
Stalo se něco? - Co já vím?
Nezastavuj.
Promiňte, můžete mi říct, kde je Koperníkova ulice?
Ano, to samozřejmě vím.
Jak tam pojedete?
Jeďte támhle nahoru kolem pomníku,
přes starý most a pak na hlavní ulici.
Díky.
Kde jsi byla, celý den jsem tě hledal.
Ach ne. - Musím s tebou mluvit.
Tvoji rodiče stejně nejsou doma. - Musíš mě vždycky k něčemu nutit?
Prosím.
Tak dobře.
Ale ne tady.
Pochop, mezi námi to nebude klapat.
Proč ne? - Jednou se musím vrátit domů.
Hej, šéfe! - Kdybys opravdu chtěla,
odvezl bych tě domů.
Ještě jeden dopis!
Pojď.
A kromě toho, co je s Ernstem?
K čertu, už toho Ernsta nemůžu vystát!
Tak dobře, tvůj otec. Odvez mě domů.
Pojď, pojedeme do Mnichova. Cestou se převléknu.
Nikdy nebyla tak rychlá, jako dnes.
Hej, jak se máte?
Díky! Nový objev?
Zlobíš se na mě ještě kvůli ránu? - Nesmysl.
Hej ty! U Tommyho bude mejdan. - Ahoj Flo.
Přijdeš taky? - Jo, možná později.
A tuhle vezmi s sebou!
Na noc by nebyla špatná, co?
Jo, je dobrá. - Tak to zkus.
Takovej zoufalec? - To nehraje roli,
hlavně když máš pořádný fáro.
Nebo fabriku. - Nebo tak.
A když nic jinýho...
Ten taky odvede svou práci, když na to přijde.
Co? Můj?
Ty bys mě rozesmál! - Uvidíš.
Všechny ženský z kanceláře po něm jedou.
Jo, a tu malou si tam taky vzal.
A teď si ženský vzaly do práce jeho.
A tenhle je další.
Kluka nech na pokoji!
Jsem rád, že je tady.
Zdravím, chlapi. Co se děje, taky bych se rád zasmál.
Můžu s tebou chvíli mluvit? - Jasně.
Víš vůbec, kdo ta malá je?
Proč? - No, jen jsem myslel...
Myšlení nechte na mně!
Tak Schillere, já jedu. Else má moje číslo v Hannoveru.
Když něco bude, zavolejte. - Dobře, pane Ledebure.
65 kuponů pro juniora
"Vážený pane Spiekere!"
"...váženému panu Beiratovi."
"...i nadále se těším na naši doufejme velmi úspěšnou spolupráci"
"Váš nejoddanější přítel, von Vorstetten."
"Drahá Elisabeth...
"Hlavně se věnujte Ernstovi."
"Chlapec je stále ještě v obtížné fázi vývoje."
"Doufám, že moje sladká horda vám nebude příliš na obtíž."
"S úctou vaše přítelkyně..."
Už ses u nás porozhlédla? - Něco jsem hledala.
Tak? A našla jsi to?
Jednou ráno zmizela.
Popadla kufr a běžela cestou dolů.
Už jsem ji nikdy neviděla.
Později jsme její věci zabalili do beden
a pak přijela dodávka a celý ten krám odvezla.
Proč utekla?
Té nóbl dámě byl venkovský život příliš nudný.
On pak natrvalo odcestoval a ji nechal sedět samotnou.
Vypadal tenkrát jako junior.
Anno, jak dlouho už jsi tady?
Skoro jedenáct let.
Když jsem přišla, bylo mi 23.
Tenkrát to byla velká domácnost.
Kuchař, podomek a dvě dívky.
Když odešla, byli všichni propuštěni.
A ty?
Já?
Žila jsem tu s ním docela sama.
Junior odjel na internát.
Neměla jsi moc práce?
Pro dva lidi?
Tehdy jsem vypadala celkem dobře.
Měla bys mě vidět.
Když jsem šla do továrny, přestali všichni pracovat.
No jo.
Každopádně jsem se neměla zle.
Rozumíš?
Mě to nezajímá.
Hledáš svého přítele? Je v lese.
Co to děláš?
Chceš se podívat?
Užíváš si to, co?
Myslela jsem, že jsi v továrně? - Jak vidíš, jsem tady. Co chceš?
Co se děje? - Nic.
Řekni...
měla Anna něco s tvým otcem?
Hloupost! - Já to nevím.
U Ernsta bych tomu věřila.
Ernst, Ernst, Ernst! Sakra, kolikrát ti mám říkat,
že mu nemáš říkat Ernst?
Řekni, proč vlastně máš tak špatnou náladu?
Kvůli dělníkům.
Tihle nám ještě chyběli. Zase chtějí mít svoji šou.
Půjdeme tam? - Pojď.
Nemám chuť.
Vezmi mě s sebou.
Juniore, jsi tady? Pojď ven, chceme se tě na něco zeptat!
Drahá Anno, kde trčí ten slavný junior?
Nejspíš v továrně. Pojďte dál.
Jestli tohle není nabídka! - No tak, dále!
Junior má novou přítelkyni!
Co to říkáš! Čí jsi? - Ničí.
Nic si neslibuj.
Jeho přítelkyně je mnohem hezčí.
Jak vypadá?
Má velké zelené oči!
Víš, kde jsou? - Na zámku, nahoře v lese.
Můžeš mi udělat laskavost?
Utíkej tam a řekni jim, že jsme všichni tady, ano?
Ty s tím tvým hloupým dětským hláskem.
Támhle leží!
Rychle, za nimi!
Pojďte!
Rychle, tady nahoru! - Ano.
Támhle nahoře běží!
Pojďte!
Rychle!
My vás dostaneme!
Pospěšte si!
Rychle, rychle!
Hej!
Pojď.
Hej!
Pojď sem. - Ne!
Je docela teplá.
Mám?
Žábo!
Lidi, jak to vypadáte?
Kde jsou ostatní? - Šli pro něco k pití,
ale asi se někde zdrželi.
Pojď.
Co tady děláš?
Takhle mě zdravíš?
Takže je to pravda. - Co je pravda?
To s tou novou přítelkyní.
Nech toho.
Láska?
Běž už dolů.
Jdeš s námi do kavárny?
Počkej, hned jsem dole. - Dobře, ale pospěš si.
Už jsi hotová?
Kdo to byl?
Peng! - Jdeš?
Poslyš, můžeš mi udělat laskavost? - Jistě, juniore.
Sbal blondýnu a vezmi ji s sebou, dobře?
OK, bude očištěna a pohřbena. A odkud je tahle?
Dárek z nebe. - Ach tak, od papínka.
Takže... - Jdeš s námi do kavárny?
Co se ptáš jeho? Zeptej se jí.
Pojď sem.
Siggi, Willi, Richard, Jo, a tohle je Monika.
Myslím, že radši pojedeme.
Taky si myslím. - Nebo co myslíte?
Vždyť to říkám, láska!
Kdo mě vezme? - Padáme.
Před koncem prázdnin se ještě stavíme.
Přijedeš zase do Lausanne? - Hej, vezměte mě s sebou!
Otevřeli tam parádní klub.
Hej, já jsem tady taky! Chci jet s vámi!
Pojedeš zase do Lausanne?
Proč nejedeš se mnou? - Co bych tam dělala?
Víš co, promluvím s...
Ne, to nejde.
Můžu studovat v Mnichově. A budeš mě navštěvovat každou neděli.
Co jsi chtěl říct nejdřív? - Idiotský nápad.
Do Lausanne se určitě nevrátím.
Co vlastně dělá tvůj táta? - Proč?
Bojuje o svoji rentu. Zraněná noha z války, ale neuznali mu to.
Odtud má tedy zkušenosti s justicí.
Paragraf 174 nezná každý.
Myslela jsem, že o tom už nebudeme mluvit.
Ale je to zajímavé téma.
Tenhle paragraf mu namluvila policie.
Dobře, tvůj táta je naprosto nevinný.
Ty ještě nejsi v továrně?
Je to legrace, sledovat tě, jak spíš.
Nemáš ani tušení, jak jsi ošklivá.
Je to nefér.
Podívej, takhle vypadáš...
Kromě toho mluvíš ze spaní.
Lžeš! - A co Johanna?
Lžeš!
Jestli hned nepřiznáš, že lžeš,
tak tě zabiju! - "Noční vydání!"
"Skandál v cementárně!"
"Milenka uškrtila syna a dostala do vězení otce!"
Jak chceš! Uškrtím tě! - Přitlač! Pevněji! Dělej!
Dávej pozor! Ještě dnes se musíš vrátit domů.
Pokud si tvoji rodiče něčeho všimli, promluvím s nimi.
Co se děje? - Táta se může vrátit každou chvíli.
Něco se musí stát. - Nepošle předem telegram?
Jasně, dnes ještě nepřijede.
Až tu bude, promluvím si s ním. Myslím o nás.
Pak tady zase můžeš pracovat. - Já už tady nechci pracovat.
I ta malá holka správce o nás ví.
Pořád plácá ty její nesmysly.
Taky už nechci bydlet u rodičů.
Přiznej si to, bojíš se, že mezi otcem a tebou zase k něčemu dojde.
Nesmysl! Nebuď dětinský.
Myslíš, že se vrátí a všechno bude jako by se nic nestalo?
Myslíš, že to bude lepší, když před tím budeš pořád utíkat?
Tak dobře, odvezu tě domů.
Až tu bude, promluvím si s ním. To ostatní se vyřeší pak, souhlasíš?
OK, jsi propuštěn.
Hej! Pojď sem.
Musím ti něco říct.
Rychle... šup do továrny!
Tak co, Anno, co tví dělníci?
Ty!
Pojď, pojď!
Mně se to netýká! - Tebe se nikdy nic netýká.
Už toho mám dost! - Blbý výmluvy.
Ahoj, juniore, otevíráme nový kopec. Měli bys tam jít.
Schillere, omlouvám se za včerejšek, byl jsem idiot.
Já se musím omluvit. - Zapomeňme na to. Co je nového?
Ano. Prokurista odjel do Hannoveru.
Na veletrh, já vím.
Pammere, udělej mi laskavost. Nech Annu na pokoji, ano?
Co ti mladej řekl? - Že ti zacpe hubu.
Mně že zacpe hubu?
Radši by si měl dát pozor, aby to někdo neudělal tý jeho panence!
Co se stalo? - Ale, ta nadržená čubka.
Nadržená čubka? Kdo? Anna?
Dříve si stěžovala u starýho, a teď vždycky přiběhne kluk.
Vzrušující!
Ahoj, Anno.
Jsi nějak vystrojená.
Už brzy se mě zbavíš.
Tak šťastnou cestu. - Mám ti pomoct?
Ne!
Jak chceš.
Ty, Anno?
Ale na oběd tu ještě budu.
Takže když řízneme až sem, nebude to sedět.
Kolik to dělá?
Něco kolem padesáti.
To je v pořádku.
Díky.
Starej je zpátky. Jdi dolů, řekni to Schillerovi.
Starej je zpátky.
Senior se vrátil.
Slyšel jsi to? Šéf je zase zpátky.
Hej, tlusťochu, starej je zpátky.
Tvůj nejvyšší šéf je zpátky.
Holky, je zpátky. - Vrací se právě včas.
Na zdraví!
Díky. - Na zdraví.
Moment.
Hej!
Přivez celou basu.
Zvu vás všechny. - Dobře, juniore.
Máš narozeniny?
Díky.
Tady. Na zdraví!
Krásnej den, co?
Na zdraví!
Pojď, musím ti něco říct.
Starej je zpátky. - Co?
Už pláčeš?
Tvůj šéf je zpátky.
Hej, podívej se támhle!
Hej! - Hej!
Ještě výš!
Díky, Fritzi!
Nashledanou.
Hej!
Co tady děláš? Kde se tu bereš?
Odkud jsi věděla, že mě dnes pustí?
Ty...
Jsem moc rád, že tě vidím. Pojď do domu.
Mám radost.
Moc ti to sluší. Viděla jsi kluka?
Kde trčí?
No?
Pojď, sedni si.
Víno, ano?
Díky.
Juniore!
Jak se máš?
Jsi rád, že jsem zpátky? - Ano...
Nejdřív se posaď.
Jsi ještě celý udýchaný.
Tady.
Pij.
Díky.
Tak jak se ti líbí? - Víš, já...
Nelíbí se ti jí?
Takže dobrou chuť.
Vynikající.
Tohle jsme si ve vězení museli každý den odepřít.
Nemluvě o dalších věcech.
Tak konečně někdo promluvte.
Nejsme na pohřbu.
Jak dlouho jsi tady?
Hodinu. Chtěl jsem ti zavolat, abys mě vyzvedl,
ale pak jsem si vzal taxi.
Proč nic neříkáte?
Hm, voní to krásně. Nejradši bych si tě vzal s sebou jako kuchařku.
Mimochodem, něco jsem si tam i vydělal.
74 marek 30, ale polovina z toho šla na taxi.
Nový kotel už je hotový? - Ještě ne.
Ještě asi tak dva týdny.
Potom vylezeme nahoru.
Není skvělý?
Řídil továrnu úplně sám.
Nepřeháněj, většinu práce udělal Ledebur.
Nic proti Ledeburovi, ale bez tebe by to nešlo.
Ale už je po všem, vrátíš se na univerzitu.
Řekni mi...
S Lausanne jsem změnil názor.
Teď toho nech, ještě si promluvíme.
A ty? Co děláš?
Chceš u nás zase pracovat?
Ne.
Promluvím s tvými rodiči.
Stejně jim toho mám hodně co říct.
Po večeři nás junior omluví.
Pak si můžeme promluvit.
A pak vyrazíme do továrny.
Vůbec jsi se nezměnila.
Kam jdeš?
Vlastně to můžu udělat později.
Pojď, půjdeme.
Pojď.
A večer si zahrajeme šachy.
Juniore, viděl jsi Sabinu?
Je u vás? - Ne.
Bylo tam pár lesníků, já těm chlapům nevěřím.
Ale co! - Jestli ji uvidíš,
ať se okamžitě vrátit domů!
Kdo je tam?
To jsem já, chtěl jsem si něco vzít ze stolu.
Musí to být teď? - Promiň.
Tak tady jsi.
Hledal jsem tě po celém domě.
Pojďme naproti.
Přijdu hned, jdi napřed. Musím ještě něco zařídit.
Řekla jsi mu to?
Tak mu to řeknu já. - Zůstaň tady!
Hned jsem zpátky, pak tě odvezu domů.
Musím s tebou mluvit.
Musí to být teď, nemůžeme to v klidu vyřídit později?
Ne, je to důležité!
Dobře, máš něco s autem?
Ne, já... - Zdravím vás, pane barone!
Dobrý den, Schillere! Tak co?
Jak se daří manželce a dětem? Je všechno v pořádku?
Ano, ano, děkuju pěkně. Holka jeď půjde na měšťanku.
Našel jste ji? - To jí musím dát kornout s dobrotami,
jsem přece její kmotr. - Díky, to nebude nutné.
Byla v lese. - Schillere, jdi do kanceláře
a připrav knihy, chci se do nich podívat.
Ano, jistě. Hned.
Chová se, jako bychom ještě žili pod císařem.
Zdravím tě, Otto! - Dobrý den!
Ukaž, podívám se.
Výborně.
Na zdraví! - Zase zpátky, šéfe?
Jen se směj, já bych ti to nepřál.
Šťoural.
Dobrý den. - Tohle je Schorsch, náš nový řidič.
Zdravím. Doufám, že se ti u nás líbí.
Díky, šéfe, moc.
Dobrý den všem! - Dobrý den.
Takhle hezké jsem si vás nepamatoval.
Nechala sis obarvit vlasy?
Zdravím tě. Máte to tady pěkné.
Která z vás používá...
Tady to voní po cabochardu.
Ahoj, hnědoočko.
A kde je vlastně Ledebur?
Na veletrhu v Hannoveru.
Na veletrhu...
Tak, tak.
Zdravím, Paule. Všechno klape?
Můžeš mě teď vyslechnout.
Pojď, půjdeme do novostavby, tam nás nikdo nebude rušit.
Pojď.
Proto mám helmu.
Víš, tati...
Docela pěkné, co jste za půl roku postavili.
Co jsi mi to chtěl říct?
Pozor.
Pěkná hloubka.
Proč jste to ještě neopravili?
Co jsi mi chtěl říct?
S tím kotlem to nebylo tak snadné.
Udělal jsi to dobře, jsem na tebe pyšný.
Víš, chtěl jsem ti říct... Chci na univerzitu do Mnichova.
Tak najednou? Lausanne se ti už nelíbí?
Líbí, ale... - Tak co ta změna?
No, jen jsem myslel... - Nejdřív se chci podívat do knih.
Víte, děvčata, ten už má... - Pozor!
Tak, děvčátka, ukažte mi kasu.
Podíváme se, jak jste mě podváděly.
Pokladní knihu teď vedu já. Junior vám to neřekl?
Podej mi ji.
Junior má teď v hlavě něco jiného.
Co?
Co tím chcete říct?
Hm?
Tak, panenko, ven s tím!
Je pryč. - Pryč?
Kde?
Vzala si kufr - Vzala si kufr?
Anno, uděláš večer zaječí pečeni?
Ernst bude určitě mít radost.
Kde mám teď vzít zajíce?
Chtěl bys večer vepřové koleno? - Snad ho bude dost.
Kde je kluk? - Pro vás dva to bude stačit.
Proč dva? - Je pryč.
Pryč? - Ano.
Před půl hodinou.
Dal by sis k večeři vepřové koleno?
Prima.
A potom partii šachu? - Proč ne?
Možná bychom vážně měli přijmout tu nabídku z Habelburgerovy cementárny.
Co myslíš?