Aceasta ar putea fi camera oricărui băiețel...
dar se întâmplă să aparțină unuia pe nume Cristofor Robin.
Ca toți copii, Christofor Robin are jucării cu animale pentru joacă.
Cu toții trăiesc împreună în minunata lume a imaginației.
Însă cel mai bun prieten al său e un ursuleț pe nume Winnie Pooh...
sau "Pooh" mai pe scurt.
Pooh a avut diverse aventuri neobișnuite...
și toate s-au petrecut aici, În Pădurea de 100 de Acri.
În adâncul Pădurii de 100 de Acri
Unde Cristofor Robin se joacă
Veți regăsi minunata lume
Ale zilelor copilăriei lui Cristofor Robin
Un măgăruș numit Iior e prietenul său
Și Kanga și micul Ru
Sunt Iepurilă și Guiț
Mai e și Buha
Dar mai presus de toți Winnie Pooh
Winnie Pooh
Micuț, drăguț, cu puf umplut,
E Winnie Pooh Winnie Pooh
Ursuleț prostuț...
- Winnie Pooh - Pooh !
Micuț, drăguț, cu puf umplut,
E Winnie Pooh, Winnie Pooh,
Ursuleț prostuț...
Winnie Pooh trăia în această fermecată pădure...
sub numele de "Sanders"...
ceea ce însemna că avea acest nume gravat cu litere aurii deasupra ușii...
și trăia sub el.
- Când Pooh auzi ceasul său cu "pooh" ... - Pooh-cu.
știu că e vremea pentru un anume lucru.
Însă el era un urs cu foarte puțină minte.
Și când se gândi, o făcu în cel mai gânditor mod cu putință.
Nu te-ai gândit la nimic, așa e ?
Nici eu.
Gândește, gândește...
A, da. E timpul pentru exercițiul meu.
Sus, jos, sus.
Când mă salt, când jos pământul ating
Toanele bune mă cuprind
Sus, jos, pământul ating
Și gânduri la mâncare îmi revin
Sunt grăsuț și rotofei și eu am aflat
Că la greutatea mea
Pofta de mâncare mi-o cresc când exerciții fac.
Pfui, fir-ar să fie.
Așa-i mai bine. Mulțumesc.
Unde rămăsesem ?
A, da. Îmi plângea burtica de foame. E timpul pentru ceva dulce.
Sunt scund, gras și-s mândru de asta
Așa că, punând toată forța
Mă salt și cobor
Spre încântarea poftei mele de mâncare
Când mă salt și cobor și pământul ating
mă gândesc la ce voi mânca
Miere și ciocolată cu lapte.
Cu o veselă poftă de mâncare
Sunt un Pooh fericit
Cu o nețărmurită poftă de mâncare e un Pooh fericit
Fir-ar să fie, iar e goală.
A rămas numai partea lipicioasă.
Bâzâitul ăsta îmi spune ceva.
Și singurul motiv pentru care bâzâi așa...
e pentru că ești... o albină !
Și singurul motiv pentru care există albinele este să facă miere.
Și singurul motiv a existenței mierii este ca să o pot mânca eu.
Așadar Winnie Pooh se cățără în copacul cu miere.
Și urcă, și urcă...
Iar când urca, fredona o micuț cântecel...
Hum, hum
Și îi spun Cântecelul burticii goale".
Da, și sună cam așa.
Burtica mea face atâta gălăgie
E timpul pentru o mică gustărică
În copac n-aș mai urca
Dacă Pooh ca albina ar zbura
Drept ursuleț nu m-aș afla
și de miere nu mi-ar mai păsa
Ursuleților le place mierea și eu sunt un Ursuleț Pooh
Așa că-mi pasă Și acolo urc
Îmi mormăie tare burtica
Și e timpul să-mi iau gustărica
Ceva dulce să mănânc !
Măcar dacă n-aș fi... Vedeți, ceea ce voiam să fac...
Și totul mi se trage, probabil, de la linsul mierii.
Fir-ar să fie.
Winnie Pooh se tîrî afară din tufișul de grozamă...
își scoase țepii din nas și începu iar să se gândească.
- Gândește-te, gândește-te. - Și prima persoană la care se gândi...
- Era Winnie Pooh ? - Nu. Cristofor Robin.
Cristofor Robin locuia în altă parte a pădurii...
unde putea fi alături de prietenii săi pentru a-i ajuta la problemele lor.
În această zi de vară,
fiind umplut cu rumeguș, își pierduse iarăși coada.
- Iior, n-o să te doară. - Niciodată nu doare.
Poftim. Ți-am fixat bine coada, Iior ?
Nu contează. Oricum o să cadă iarăși.
Umila mea opinie este...
că Iior ar trebui să aibă coada... puțin mai la dreapta.
Dacă mă întrebați pe mine, eu cred că e puțin cam...
La sud.
Nu, la nord, dragă.
Fii mai vesel, Iior, nu fi morocănos. Încearcă să dai din ea.
- A funcționat ! - Ce bine ! Uraa !
Mulțumesc. Nu-i cine știe ce coadă, dar țin tare mult la ea.
- Bună dimineața, Cristofor Robin. - Bună dimineața, Winnie Pooh.
- Bună dimineața, Ursulețule Pooh. - Bună dimineața, Ursulețule Pooh.
Dacă o fi o dimineață bună, ceea ce mă cam îndoiesc.
- Ce cauți, Pooh Ursulețule ? - Tocmai mă întrebam pe drum...
dacă n-ai cumva a tine vreun...
cum să spun, Cristofor, ceva ca un balon.
Pentru ce-ți trebuie un balon ?
- Pentru miere. - Dar cu un balon nu obții miere.
- Ba da. - Cum ?
Am să zbor ca o albină, până la mierea din copac. Pricepi ?
Dar ia stai puțin. N-ai să poți păcăli albinele.
Ai să vezi.
Dacă ești amabil, aș vrea să mă tăvălești puțin printr-un loc mocirlos.
Cristofor Robin l-a tăvălit pe Pooh printr-un loc foarte mocirlos.
Iar Pooh se tăvăli în el până ce se murdări de sus până jos.
Gata, poftim.
- Nu-i o deghizare strașnică ? - Și ce vrei să spui că ești ?
Sunt un mic nor de ploaie, bineînțeles.
Ursuleț prostuț.
Vrei să mă îndrepți către albine, te rog ?
- Ai grijă, Pooh. Ține-te bine. - Da.
- Patru, trei... - Da.
- Unu !
Sunt doar un norișor de ploaie
Plutind către stupul cu miere
Sunt doar un norișor de ploaie
Nu-i dați nicio atenție
Toată lumea știe că un nor de ploaie
Nu mănâncă miere nici măcar o gură
Plutesc pe aici deasupra pământului
întrebându-mă cum am să cobor
Cristofor Robin, am impresia că albinele astea...
bănuiesc ceva.
Poate cred că vrei să le iei mierea.
Tot ce se poate. Cu albinele nu se știe niciodată.
Eu sunt doar un micuț norișor de ploaie
Plutind sub copacul cu miere
Cristofor Robin !
Cred că m-ai putea ajuta să le păcălesc...
dacă ai fi amabil să-ți deschizi umbrela și să spui...
- "Nț, nț, se pare c-o să plouă." - Nț, nț, se pare c-o să plouă.
Se pare c-o să plouă.
Cristofor Robin, am ajuns la o concluzie foarte importantă.
Cred că albinele astea sunt de alt soi.
Mă scuzați, albinelor.
Cristofor Robin !
Fir-ar să fie !
Cred că voi ajunge jos.
Te prind eu, Pooh.
Hai, grăbește-te. Albinele !
Ajutor, Cristofor !
Cristofor Robin, cu albinele astea nu se știe niciodată.
Pooh nu era genul care să renunțe prea ușor.
Când începea să se gândească la miere, nu-l mai dezlipeai de ea.
Mierea de casă rimează cu iepure de casă...
iar iepurele de casă rimează cu...
Iepurilă ?
Da, îmi place Iepurilă fiindcă folosește cuvinte scurte și simple...
cum ar fi Ce-ai zice de-un prânz" și "Servește-te, Pooh."
Pooh ? Prânz ? Of, nu din nou.
Vai de mine. Vai de capul meu !
E cineva acasă ?
Am întrebat dacă E cineva acasă ?"
- Nu. - Fir-ar să fie.
- Chiar nu-i nimeni aici ? - Nimeni.
Cineva trebuie să fie, fiindcă cineva a spus, Nimeni."
- Iepurilă, tu ești ? - Nu !
Păi, nu-i vocea lui Iepurilă ?
Nu cred. N-ar trebui să fie.
Salutare, Iepurilă.
Salutare, Pooh Ursulețule. Pooh Ursulețul !
Ce surpriză plăcută.
Ce-ai zice de un prânz ?
Îți mulțumesc, Iepurilă.
Și servește-te, Pooh.
Ai dori lapte condensat sau miere pe feliile de pâine ?
Dintr-amândouă, și cu pâinea nu te deranja. Dă-mi o mână de ajutor.
Așa.
S-a întâmplat ceva ?
Mă gândeam la o mână de ajutor mai mare.
Poate ar fi mai bine dacă ai lua întreaga oală.
Mulțumesc, Iepurilă.
Așadar, Pooh mâncă, și mâncă...
și mâncă și mâncă...
Și mâncă.
Până ce îi spuse lui Iepurilă...
cu o voce lipicioasă :
Acum ar cam trebui să plec.
La revedere, Iepurilă.
La revedere, dacă ești sigur că nu mai vrei.
- Mai este ? - Nu, nu mai este.
Mă gândeam eu că nu mai este.
Of, fir-ar să fie ! M-am înțepenit.
Vai de mine.
Ei bine, numai de la atâta mâncare ți se trage.
Mi se trage de la ușa ta de intrare prea mică !
N-are niciun rost.
Nu-i mai rămâne de făcut decât un lucru. Să-l chem aici pe Cristofor Robin.
Vai și amar de mine....
- Ce să vezi, e chiar Pooh. - Salut, Buhă.
Splendidă zi să te apuci de ceva, nu ?
Mi se pare mie, sau ești blocat ?
Nu, doar mă odihneam...
și mă gândeam și fredonam ceva.
Dumneata, domnule, ești blocat...
un urs prins, aflat într-o mare strâmtoare.
Într-un cuvânt, indeplasabil.
În mod evident, situația impune prezența unui expert.
A cerut cineva un expert în excavații ?
Nu fac parte din carte, dar vă stau la dispoziție.
Gopher e numele meu. Poftiți cartea mea de vizită.
- Ce problemă aveți ? - Da, da...
Se pare că intrarea în domiciliul lui Iepurilă e blocată.
Ca să fiu mai exact, astupată.
Și doriți să o destup ?
Întocmai.
Aici aș spune că este, dragul meu.
În primul rând trebuie să scăpăm de acel urs.
Ne blochează întregul proiect.
La naiba, el e proiectul !
Cam greu de săpat. Cred că am dat de granit.
Pericol de prăbușire a galeriei. Cam riscant.
Ne trebuie scânduri pentru ranforsare. Lucrare mare. Durează două sau trei zile.
Trei zile ? Și cum rămâne cu mesele de prânz ?
Nu-i problemă, eu iau mereu prânzul acasă. Va costa o grămadă de bani.
Și... cam cât anume ?
Socotind tariful pe oră, plus materialele și orele mele suplimentare...
plus zece la sută.
- Și estimarea totală ? - Nu vă pot face o estimare.
- E prea riscant. - Aruncați-l în aer.
- Bună idee ! Vom dinamita. Scutim timp. - De cât va fi nevoie ?
De cât ? Păi, cam șapte batoane de dinamită.
Nu, nu, de costuri ! Valoarea totală de cont...
Nu lucrăm cu conturi de credit. Acceptăm doar bani gheață.
Bineînțeles, dar eu mă gândeam...
Nu pot pierde întreaga zi pe-aici. Am un program încărcat.
Dacă vă hotărâți, anunțați-mă. V-am dat cartea de vizită.
Bine că a plecat.
La urma urmei, nici nu era înregistrat.
Venim acum, stai liniștit.
Fruntea sus, Pooh Ursulețule. Venim.
- Te vom scoate afară. - Se prea poate.
Ursuleț prostuț. Hai, dă-mi lăbuța.
Of, n-are rost. Sunt înțepenit.
Dacă nu te putem trage afară, Pooh, poate că te-am putea împinge la loc.
O, nu ! Asta nu !
Vai de mine !
Tacă tot am ajuns până aici, e păcat să irosim ocazia.
Pooh Ursulețule, un singur lucru putem face :
- Să așteptăm să slăbești iarăși. - Fir-ar să fie, și cât o să dureze ?
Zile. Săptămâni. Luni. Cine știe ?
Vai de mine.
Dacă va trebui să înfrunt asta...
luni de zile...
măcar să profit de asta.
O, nu! Din nou...
O să treacă din nou în perete.
Vai de mine !
Da, o ramă.
O, nu... Nu.
Foarte drăguț.
Și o mică pată de culoare.
Doar că n-are aspectul acela rustic.
Așa, un trofeu de vânătoare.
Aha ! Știu exact ce-i trebuie.
Mă gâdilă ceva.
Vai, Pooh ! Mi-ai stricat trofeul de elan !
Pooh, Ru are o surpriză pentru tine.
- Flori. - Bomboane cu miere.
Nu, Pooh, nu le mănânci. Le miroși.
Nu-i rău. Nu-i rău deloc. E chiar bun, cred.
O, nu ! Stați așa !
O, nu! Nu, ajutor !
De ce l-oi fi invitat pe ursul ăla la masă?
De ce, de ce ?
În timp ce fundul lui Pooh era înțepenit la începutul paginii 28...
partea sa de sus era înțepenită la sfârșitul paginii 30.
Așa că ambele sale jumătăți așteptau să slăbească iarăși...
zi de zi...
și noapte de noapte.
Mă întreb ce avem la micul dejun.
Micul dejun.
Prânzul.
Poftim ? O cutie de mâncare !
Cu siguranță !
Lucrez și în schimbul de noapte. E vremea prânzului de la miezul nopții.
Auzi, tu nu erai ursul cel înțepenit ?
Încă mai sunt de părere că te-aș putea zbura de-acolo prin explozie.
Ce fel de prânz e în cutia aceea cu mâncare ?
Păi, să vedem... Aha..!
Salată de vară...
salată de somon, boabe dulci de porumb, pandișpan...
și miere.
- Miere ? - Miere ? O, nu !
Îmi dai și mie măcar o înghițitură ?
Ar trebui să faci ceva in privința felului tău de a te exprima, băiete.
Nu, nu ! Nici măcar o picătură !
Dar, Iepurilă, n-avem de gând să o mănânc.
Voiam doar s-o gust.
O gust eu pentru tine.
Ticălosul ăla mi-a confiscat toată mierea.
Nu hrăniți urșii.
Eu o rup la fugă.
Eu nu sunt în carte.
Și sunt al naibii de bucuros !
Și într-o bună dimineață, când Iepurilă începuse să se gândească...
că va trebui să renunțe la intrarea sa principală, s-a întâmplat.
S-a mișcat. Uraaa ! "Cristofor Rabin."
Nu, "Cristofor Rubin." S-a mișchit" ! S-a micit...
- Astăzi e ziua cea mare ! - Ura pentru tine
Ura pentru mine
Ura, ura
De-acum timpul a venit să vedem
Ce-a făcut dieta din Pooh
Și pentru c-am făcut prinsoare că va ieși de la strâmtoare
Așa vom proceda
Va fi extras și împins va fi
și de acolo va ieși
La întrecere ne vom lua
și ușa lui Iepurilă o vom elibera
Vom spune hăis, și cea...
Și Pooh va spune hop !"
Prin iscusința minții
Pooh a ajuns subțire
Hei-rup...
- Așa, iese ! - Ce suferință.
A scăpat dintre paginile cărții ! Repede, dați pagina !
Iar s-a înțepenit.
Fii fără grijă, Pooh. Te vom scoate noi afară.
Nu-i nici o grabă...
Miam, miam...
Urșilor le place mierea iar eu sunt un Urs Pooh
E timpul pentru ceva dulce
Și astfel am ajuns la următorul capitol, în care...
Dar n-am terminat încă.
Dar, Pooh, ești în capitolul următor.
Ce mi se întâmplă ?
Să dăm pagina și să aflăm.
Într-o bună zi, vântul dinspre est...
i-a făcut loc vântului din vest.
Asta a tulburat multe în întreaga Pădure de 100 de Acri.
În această zi vântoasă...
Pooh s-a decis să viziteze locul său de meditat.
Da, iar pe drum am compus un mic cântecel.
Și suna cam așa.
Vântul bate drept și copacii sunt strâmbi
și frunzele ruginii cad
Așa că putem spune
că pare să se dovedească
fără putință de tăgadă
că ziua de astăzi e una vântoasă
Și pare să se dovedească
fără putință de tăgadă
că ziua de azi e una vântoasă
Din fericire, locul de meditație al lui Pooh era într-un loc adăpostit.
Se așeză și se strădui din răsputeri să se gândească la ceva anume.
Gândește, gândește, gândește...
Gândește, gândește
Care-i problema, băiatule ? Ai o durere de cap ?
- Nu, mă gândeam. - Zău ? La ce ?
... Fir-ar să fie. M-ai făcut să uit.
În locul tău, m-aș gândi cum s-o șterg de-aici.
- De ce ? - Pentru că-i Ziua Vânturilor.
"Ziua Vânturilor"?
Atunci le voi ura tuturor o Zi Fericită a Vânturilor...
și am să încep cu bunul meu prieten, Guiț.
Acum, Guiț locuia în mijlocul pădurii într-o casă extrem de mare...
în mijlocul unui pâlc de fagi.
Iar lui Guiț îi plăcea tare mult.
Da...
Vedeți, e în familia mea de multă vreme.
A aparținut bunicului meu.
Vedeți, are numele aici : "Trespassers Will."
E prescurtarea de la "Trespassers William."
- Trespassers William ? - Da.
Iar bunica...
Ea îi spunea T.W.
E chiar mai scurt.
Da, da.
Și în această zi vântoasă...
Vântul îți poate crea oarece probleme.
Am mai fost pe-aici.
Nu mă deranjează frunzele care pleacă.
E vorba de cele care vin.
- O Zi Fericită a Vânturilor, Guiț. - Pentru mine nu-i prea fericită.
- Unde te duci, Guiț ? - Asta mă întrebam și eu, unde ?
Pooooh !
Și ce răspuns crezi că-ți vei da ?
Vai de mine, mă deșir...!
A fost cât pe ce !
Ține-te bine, Guiț.
Vai de mine.
Uite, mămico, e un zmeu !
Vai, e Guiț !
O Zi Fericită a Vânturilor, Kanga. Și ție la fel, Ru.
Pot să-l înalț și eu pe Guiț, Pooh ?
Vai de mine !
Asta va rezista la orice.
Ajutor ! Ajutați-mă !
- O Zi Fericită a Vânturilor, Iior. - Mulțumesc că m-ai remarcat.
Fir-ar să fie !
Ce zi minunată pentru culesul recoltei.
- O Zi Fericită a Vânturilor, Iepurilă. - Pooh, oprește-te ! Înapoi ! O, nu !
O, nu ! O, nu!
O, da !
Ei bine, data viitoare sper să bată vântul și spre răsadul de napi.
Cine, cine ? Cine e ?
Eu sunt. Vă rog, pot intra ?
Ca să vezi...
Cineva l-a lipit pe Guiț de fereastra mea.
Măi să fie ! Și pe Pooh la fel.
Ce surpriză.
Intrați și simțiți-vă...
Confortabil...
Să presupun că afară e o zi cu mult vânt ?
Da, doamnă Buhă. E o zi cu tare mult vânt.
Da, bine că mi-am adus aminte.
O Zi Fericită a Vânturilor, Buhă.
Dragul meu, eu n-aș îndrăzni s-o numesc chiar o Zi a Vânturilor...
e doar un zefir de primăvară.
Iartă-mă, Buhă, dar...
în borcanul acela e miere ?
Da, desigur. Servește-te. Acum, așa cum spuneam...
e doar un blând zefir comparat cu marele vânt din '67.
Sau era în '76 ? Mă rog, nu contează.
- Eu îmi amintesc bine acel vânt. - Eu mi-l voi aminti pe ăsta.
A fost anul când mătușa mea Clara a mers să-și viziteze verișoara.
Verișoara ei nu avea doar o voce stridentă...
dar fiind o bufniță pătată, era soprană de coloratură la Opera din Londra.
- Mulțumesc, Guiț. - Exersarea frecventă a vocii...
a deprimat-o atât pe mătușa mea încât a făcut un ou de pescăruș.
Vai de mine.
Ca să vezi ce s-a întâmplat...
Pooh, tu ai făcut asta ?
Nu prea cred.
Imediat ce Cristofor Robin auzi de dezastru...
se grăbi să ajungă la scena nenorocirii Buhăi.
Ce păcat.
Buhă, nu cred că o vom mai putea repara vreodată.
Dacă mă întrebați pe mine, când o casă arată în halul ăsta...
- e timpul să-ți cauți alta. - E o idee foarte bună, Iior.
Poate va dura o zi două, dar voi găsi o alta.
Bine, atunci mai am timp să vă povestesc și de unchiul Clyde...
o bufniță de hambar foarte independentă.
Nu dădea doi bani pe tradiție. S-a îndrăgostit de-o pisicuță...
și au plecat pe mare într-o frumoasă barcă de culoarea mazării.
Buha vorbi de la pagina 41 la pagina 62.
La pagina 62, ziua cu vânt s-a transformat într-o noapte cu vânt.
Pentru Pooh, era o noapte plină de fiori...
plină de tot soiul de zgomote înfiorătoare.
Iar un sunet era unul pe care nu-l mai auzise niciodată.
Tu erai, Guiț ?
Îmi povestești mâine, da, Iior ?
Te rog intră, Cristofor Robin.
Acum Pooh, fiind un urs cu foarte puțină minte...
decise să lase sunetul să poftească înăuntru.
Salutare, cine o fi pe-acolo...
Of, sper să nu răspundă nimeni.
- Saltare, eu sunt Tigger ! - Vai, m-ai speriat.
Bineînțeles că da. Toți se sperie de tigri.
- Tu cine ești ? - Eu sunt Pooh.
Aha, un pooh... Desigur.
- Ce-i un pooh ? - Tocmai stai pe unul.
Da ? Încântat de cunoștință. Mă cheamă Tigger.
T-I, doi de G, și-un E-R... Se pronunță "Tigru."
Dar ce-i un tigru?
El a vrut-o !
Ce-i minunat la tigri e că sunt lucruri minunate
Partea de sus e din gumă Iar jos sunt făcuți din arcuri
Și țopăie, troncăne, bocăne...
Dar ce-i mai minunat la tigri e că sunt singurul tigru.
Sunt singurul
- Atunci, acolo ce-i ? - Poftim ? Ia te uită...
Ce creatură bizară.
Ce ochi scânteietori are, și ce bărbie proeminentă...
și ce pijama ridicolă cu dungi.
- Pare să fie un alt tigru. - Ba nu este. Sunt singurul tigru.
Ia să vezi cum îi jupoi eu dungile impostorului.
Aa, aaa... a plecat ?
Mai puțin coada. S-a dus.
Poți ieși acum, Tigger.
Tigger ?
- Dar că mi-e foame ți-am spus? - Nu prea cred.
Atunci, o să-ți spun. Mi-e foame.
Sper că nu de miere...
Miere ! Vai de mine, miere !
- Asta le place cel mai mult tigrilor. - De asta mă temeam.
Ce să zic...
Bleah ! Tigrilor nu le place mierea !
Chestia asta lipicioasă e pentru lilifanți și nebăstuici...
Adică elefanți și nevăstuici.
Asta am spus și eu... "lilifanți" și "nebăstuici."
Dar lele... lilifanții... Cu ce se ocupă ?
- Diverse fleacuri... Fură miere. - Fură miere ?
Da, asta fac. Mai bine m-aș sălta la drum !
Ce-i minunat la tigrii e că sunt minunați
Au partea de sus din gumă și jos au arcuri la picioare
Și țopăie, bocăne, troncăne
Dar ce-i mai minunat la tigri e că eu sunt singurul
Sunt singurul
Ei bine, dacă e adevărat ce-a spus Tigger...
și cu asta se ocupă "lilifanții" și "nebăstuicile" astea...
doar un lucru îmi rămâne de făcut:
să luăm precauțiuni drastice de conservare a mierii.
Salut.
Mă bucur să te văd. E mai prietenos când suntem doi.
Tu o iei pe acolo...
iar eu pe acolo.
N-ai văzut nimic, așa-i ?
Nici eu.
Acum, noaptea cea vântoasă...
s-a transformat în noaptea cea ploioasă...
iar Pooh a stat de veghe...
oră de oră...
Până ce, într-un final...
Lilifanți și nebăstuici.
Lilifanții și nebăstuicile fură miere.
Păziți-vă.
Sunt negri, sunt maro Sunt sus, sunt jos
Intră și ies Sunt peste tot
Departe și aproape Se duc și iar vin
Sunt rapizi și lunecoși și nesinceri
Păziți-vă, păziți-vă aveți mare grijă
Lilifantul și nebăstuica zăpăcesc pe oricine
Lilifantul și nebăstuica se strecoară peste tot
Vin câte unul, și uneori perechi dar uneori când se întâmplă
Înainte să-i poți vedea se multiplică
Sunt ieșiți din comun așa că fiți cu grijă
Fiindcă au toate formele și mărimile
De mierea o aduni vei afla că le place
Pentru că ei șterpelesc ceea ce adunați voi
Sunt verzi și albaștri Sunt roz și sunt albi
Rotunzi și pătrați Sunt groaznici la chip
Își fac noduri oribile sunt vărgați și pepit
Păzea, păzea, fii urs îngrijorat
Sunt ieșiți din comun deci fii îngrijorat
Pentru că ei au toate formele și mărimile
Dacă miere aduni vei afla că le place
Pentru că șterpelesc ceea ce aduni tu
Sunt negri, sunt maro Sunt sus și sunt jos
Intră și ies Sunt peste tot
Departe și aproape Se duc și vin
Rapizi și lunecoși și nesinceri
Fiți cu grijă
păzea
Plouă acolo ? Plouă și aici.
De fapt, ploua în întreaga Pădure de 100 de Acri.
A fost furtună la pagina 71.
Iar la pagina 73, a fost o rupere de nori.
A plouat și a tot plouat.
Ploaia, ploaia a venit, a venit
În șiroaie repezi
Până ce râul a ieșit din matcă
și-a ajuns la Guiț
Bietul Guiț era speriat
Și frica îi era de înțeles
Așa că, în disperare, un mesaj a scris
Ajutor ! Guiț... Eu !
A pus mesajul în sticlă
și-a aruncat-o departe
Iar ploaia, ploaia.. a venit, a venit...
Așadar Guiț începu să scoată apa
Și nu-și dădea seama că nu scoate apa, ci naviga
Iar ploaia, ploaia... venea, venea...
Și vâltoarea crescu tot mai sus
Și Pooh era prins așa că se gândi
Tre să-mi salvez cina
Zece borcane de miere salvă de-ajuns ca să-l sature
Dar când își sorbea cina
râul l-a sorbit pe Pooh
Iar apa îl învârtea și-l răsucea
În barca din oala de miere
Ploaia, ploaia... cădea, cădea...
Când ploaia, ploaia... cădea, cădea...
Așa că Pădurea de 100 de Acri devenea tot mai inundată.
Dar apa nu putu ajunge la casa lui Cristofor Robin..
așa că acolo se adunară toți.
Era mare vânzoleală.
Și în mijlocul vânzolelii...
Iior căuta cu încăpățânare o casă pentru Buha.
Uite una. O cabană confortabilă, bine plasată.
Cam nepotrivită pentru Buha, totuși.
Între timp, micul Ru făcu o descoperire importantă.
Priviți ! Am salvat o sticlă. Și are ceva în ea.
E un mesaj, și spune:
"Ajutor! Guiț... Eu !"
Buhă, zboară acasă la Guiț...
și spune-i că-l vom salva.
O salvare ? Da, da. Desigur.
Așa că Buha zbură pe deasupra potopului...
și văzut două mici obiecte sub ea.
Unul era micul Guiț prin în vârtej...
iar celălalt era Pooh încercând să culeagă ultima picătură de miere din oală.
Miam miam.
Buhă, n-aș vrea să mă plâng, dar mă tem că sunt speriat.
Lasă, Guiț, treci peste asta.
Se pune la cale o salvare. Fii curajos, micule Guiț.
E tare greu să fii curajos când ești atât de mic.
Atunci, ca să-ți abat mintea ta mică de la asta...
îți voi spune o anecdotă amuzantă.
Îl privește pe un văr îndepărtat de-al meu...
care era atât de înspăimântat de o inundație...
Îmi cer iertare, Buhă, dar eu cred...
că ne apropiem de o "cascodă"... o "coscadă"...o cascadă mare.
Te rog, nu mă întrerupe.
Aici erai, Pooh Ursulețule. Acum, să continuăm povestirea...
Priviți, e Pooh. Aici, Pooh !
Salut, Cristofor Robin.
Pooh, slavă Cerului că ești teafăr. L-ai văzut pe Guiț ?
Scuză-mă, eu am...
Adică, iată-mă-s...
- Pooh, l-ai salvat pe Guiț. - Da ?
Da, și a fost un lucru tare brav.
A fost ?
- Ești eroul nostru. - Sunt ?
Și imediat ce potopul se va termina, voi da o petrecere în cinstea eroului.
Atențiune, toată lumea.
E o petrecere în cinstea eroului care a făcut anumite fapte.
- Și acel erou este... - Am găsit.
- Ce-ai găsit, Iior ? - O casă pentru Buha.
Bravo, Iior !
Nu-i așa că e minunat ? Unde e, Iior ?
Dacă vreți să mă urmați, vă voi arăta.
Așa că toți l-au urmat pe Iior.
Apoi, spre surpriza tuturor, Iior se opri în fața...
casei lui Guiț ?
De ce te-ai oprit aici, Iior ?
Asta e, noua casă a Buhăi.
Vai de mine !
Vai și de mine !
Are chiar și numele pe ea.
W-O-L, se pronunță Buha.
Chiar așa !
Ce părere aveți ?
E o casă frumoasă, Iior, însă...
E o casă minunată, Iior, dar...
Este... E cea mai bună casă din lume.
Spune-le că e casa ta, Guiț.
Nu, Pooh.
Această casă îi aparține vechii noastre prietene...
Buha.
Dar, Guiț, unde vei locui ?
Ei bine, eu... cred că voi locui...
probabil că voi locui...
Cu mine ! Vei locui cu mine. Nu-i așa, Guiț ?
Cu tine ?
Mulțumesc, ursulețule Pooh. Sigur că da.
Guiț, ăsta a fost un lucru tare măreț.
Un lucru eroic.
Cristofor Robin...
se poate transforma petrecerea unui erou într-una pentru doi eroi ?
Sigur că putem...
ursuleț prostuț.
Așadar, Pooh era erou pentru salvarea lui Guiț...
iar Guiț era erou dăruindu-i Buhăi marea sa casă dintre fagi.
Nicidată nu vom uita de eroul apelor
De mintea cea isteață a ursulețului Pooh
Iar Guiț, acela care și-a ajutat prietenul
Sunt cu adevărat eroii zilei
Așa că strigăm Uraa ! Pentru Guiț și Pooh
- Guiț și Pooh, vă salutăm - Ce-i cu toate refrenele astea ?
Și generoși
Uraa ! Uraa !
Ura pentru Winnie Pooh
Și pentru Guiț !
Ce-mi mai place să țopăi. Nu ți-a plăcut, Guiț?
Da, Pooh, dar cel mai bine e când ne oprim.
În următorul capitol, avem parte multe țopăieli.
Da ?
Cred că tocmai mi-am adus aminte...
ceva ce am uitat să fac ieri...
și nu mai pot face mâine.
Așa că trebuie să mă întorc și să fac acum.
- La revedere, Pooh. - La revedere, Guiț.
Capitolul următor e doar cu mine ?
- Nu, e mai mult despre Tigger. - Of, fir-ar să fie.
- Dar ești și tu în el. - Aha, bine.
Și ce voi face ?
Păi, Pooh, tu vei sta la locul tău de meditație...
gândindu-te, ca de obicei.
Mă gândesc, mă gândesc...
Și în timp ce se gândea, dintr-o dată...
Salutare, Pooh ! Sunt Tigger !
T-I, dublu G, și E-R Se pronunță "Tigger."
Da, știu.
- Ai mai sărit pe mine o dată. - Chiar ?
A, da ! Te reconusc". Tu ești acela umplut cu puf.
- Da. Și stai pe el. - Da, și e chiar confortabil.
Trebuie să plec. Trebuie să sar până într-un loc.
P-P-P-M. Pa-pa pentru moment.
Așa e Tigger...
mereu sare pe prietenii săi atunci când aceștia se așteaptă mai puțin.
Bună, Guiț ! Eu sunt Tigger.
Of, Tigger. M-ai speriat.
Ce să vezi...
Ăsta a fost doar unul din salturile mele.
Chiar ? Îți mulțumesc, Tigger.
Da. Îmi păstrez marele salt pentru Urechilă !
Așa, acum e bine.
O, nu. Oprește-te !
Salut, Iepurilă. Eu sunt Tigger.
- T-I, doi G... - Te rog, nu pronunța pe litere.
Vai de mine... Privește la frumoasa mea grădină.
Bleah ! Cam mizerabilă, nu ?
Mizerabilă ?! E distrusă , Tigger!
Tu nu te oprești niciodată din sărit ?
De ce ? Asta fac tigrii cel mai bine.
Ce-i minunat la tigri e că sunt ființe minunate
Partea de sus e din gumă Și partea de jos are arcuri
Și țopăie, bocăne, troncăne
Dar cel mai minunat lucru e că eu sunt singurul
Eu sunt singurul
Ordine, vă rog.
Aș zice că Tigger țopăie cam mult, și e timpul să-i dăm o lecție.
Oricât am ține la el...
nu puteți nega că țopăie cam mult.
Scuză-mă, Iepurilă.
Dar dacă ne-am gândi la ceva ca Tigger nu mai poată țopăi...
ar fi o idee foarte bună, nu ?
Exact ! Exact ce simt eu. Tu ce părere ai, Pooh?
- Pooh !
Tu n-ai ascultat ce spunea Iepurilă ?
Am ascultat, dar apoi mi-a intrat niște puf în ureche.
- Ai putea repeta, Iepurilă ? - Și de unde să încep ?
Din momentul în care mi-a intrat puful în ureche.
Păi, și când a fost asta ?
Habar n-am. N-am auzit prea bine.
Pooh, încercam să ne gândim la o cale de a-l împiedica pe Tigger să mai sară.
Eu am o idee minunată. Ascultați.
Îl ducem pe Tigger într-o lungă excursie, da ?
Undeva unde n-a mai fost...
- Și îl lăsăm acolo. - Îl lăsăm ?
Ne ducem după el, în următoarea dimineață.
Și țineți-mi minte vorbele, va fi un tigru umil...
un tigru trist...
un tigru de genul Vai, Iepurilă, ce mă bucur...
Asta o să-i scoată țopăiala din cap.
Cine e pentru, să spună da.
Da. Pooh ?
- Pooh ! - Sunt aici.
Bun. Moțiunea se aprobă.
S-au înțeles să pornească în următoarea dimineață...
care, întâmplător, a fost rece și cețoasă.
Pooh, ca de obicei, avea ceva la el care să-l ajute.
Iar acum, cum Tigger continua să țopăie tot mai departe în ceață...
Iepurilă a crezut că era momentul să scape de Tigger.
Acum e ocazia. Repede, aici ! Ascundeți-vă.
Tigger s-a pierdut acum, nu, Iepurilă ?
S-a pierdut de-a binelea, Guiț.
E foarte amuzant, Pooh.
Splendida mea idee a funcționat.
Acum, să mergem acasă.
Bine ! Miam miam.... E ora prânzului.
- Aloo ! - Vai de mine, ascundeți-vă !
Aloo!
Ce caraghios. Probabil s-au rătăcit.
Aloo !
Hei, prieteni, unde sunteți ?
- Taci. - Am tăcut.
Hei, unde naiba sunteți ?
Aloo !
Iepurilă ? Guiț ? Unde sunteți ?
Aloo!
Uraa ! Am reușit.
Hai, să ne grăbim. Să ne îndreptăm spre casă.
Iepurilă era sigur că totul merge conform planului...
și chiar așa părea.
Însă puțin mai târziu...
la finalul paginii 123...
E ciudat cum toate seamănă între ele în ceață.
Are dreptate, Guiț. E aceeași groapă cu nisip.
Și eu cred la fel, Pooh.
Ce noroc că eu cunosc pădurea atât de bine...
altfel ne puteam rătăci.
Veniți, după mine.
Pooh obosise să tot vadă aceeași groapă cu nisip...
și o bănuia că îi urmărește.
Pentru că în orice direcție ar fi apucat-o...
păreau să ajungă tot la ea.
- Auzi, Iepurilă ? - Da ?
Iepurilă, ce-ai zice..
ca imediat ce am pierdut groapa din ochi...
- să încercăm s-o găsim iarăși? - La ce bun ?
Păi, vezi tu, noi tot încercăm să ajungem acasă...
și găsim groapa asta în schimb.
M-am gândit că dacă am căuta groapa am ajunge acasă.
Nu văd prea multă logică în asta.
Dacă ne-am îndepărtat de groapă...
și apoi mergem către ea, e normal să o găsim.
Am să-ți dovedesc. Așteaptă aici.
Așa că Pooh și Guiț l-au așteptat pe Iepurilă în ceață.
Și au așteptat...
și-au așteptat, și-au așteptat...
iar în tot acest timp, gândul lui Pooh revenea mereu...
la oalele sale cu miere de acasă.
Ce-a fost asta, Pooh?
Burtica mea a făcut zgomot.
Haide, să mergem acasă.
Dar, Pooh, știi drumul ?
Nu, Guiț, dar am 12 oale cu miere în cămară...
și ele strigă după burtica mea.
- Chiar așa ? - Da, Guiț.
Nu le-am auzit mai înainte pentru că Iepurilă vorbea mereu.
Cred că știu de unde se aud.
Așa că haide. Îmi voi urma burtica.
Și au pornit împreună...
iar multă vreme Guiț n-a vorbit nimic...
ca să nu întrerupă vocea oalelor cu miere ale lui Pooh.
Iar când ceață s-a mai ridicat...
iar Guiț a început să-și dea seama unde se află...
Salutare, prieteni. Unde-ați fost ?
Încercam să găsim drumul spre casă.
Pooh, nu cred că splendida idee a lui Iepurilă a funcționat.
Și unde e Urechilă, apropo ?
Probabil e încă rătăcit în ceață.
Lăsați totul în seama mea. Îl scot eu de-acolo!
P.P.P M. Pa-pa pentru moment.
Între timp, Iepurilă încă mai colinda prin ceață.
Acum era pierdut de-a binelea.
Și ca să fie și mai rău...
mintea începuse să-i joace feste.
Ce-i asta ?
Pooh ? Guiț ?
Ajutor !
- Salut, Iepurilă ! - Tigger !
Dar, trebuia să te fi pierdut....
Tigrii nu se rătăcesc niciodată, urechiatule.
Nu se rătăcesc niciodată?
- Sigur că nu. - O, nu.
Haide, Iepurilă. Să mergem acasă, Ține-te !
Așa că au pornit spre casă. Iar Iepurilă era acum un iepure umilit...
un iepure pierdut și regăsit...
unul de genul De ce mi se întâmplă astea mie...
Iar acum am ajuns la următorul capitol...
În care prima zăpadă acoperise Pădurea de 100 de Acri.
Și în care Tigger învață că și țopăiala poate fi exagerată.
În acea zi, Ru îl aștepta pe Tigger ca să-l scoată la joacă.
Mămico, când va veni Tigger aici ?
Ai răbdare, dragule. Va veni...
Iată-mă-s! Te-am luat prin surprindere, Ru ?
Cu siguranță ! Îmi plac surprizele.
- Bună ziua, d-nă Kanga. - Bună, dragă Tigger.
M-a numit dragă".
Ru, ești gata de o țopăială ?
Da ! Noi doi țopăim strașnic.
Numai o clipă, dragule.
Stai nemișcat. Doamne, dar ce săltăreț ești azi.
Asta știu cei ca Ru să facă mai bine.
- Să ții fularul la gât. - Nu așa strâns, mămico.
- Ți-e destul de cald cu puloverul ? - Da, mamă.
Haide, Ru. Să mergem !
Tigger, să-l aduci acasă pe Ru pentru a dormi la prânz.
Și aveți grijă !
Fiți fără grijă, d-nă Kanga. Am eu grijă de sfrânciocul ăsta.
Da, da, da, da
Ce zi perfectă !
Pace și liniște...
și slavă Domnului, nici un Tigger.
S-ar zice că e chiar Urechilă.
Oare tigrii pot patina la fel ca dl. Iepurilă?
Pot tigrii să patineze ? Păi, asta fac tigrii cel mai bine.
Asta e ca o chingă.
- O, nu. Nu el ! - Atenție...!
- Nu se poate ! - La o parte, la o parte !
Păzea ! Nu pot...
De ce trebuie să fie mereu vorba de mine ?
De ce, de ce ?
Tigger, ești teafăr ?
Bleah ! Tigrilor nu le place patinajul.
Așa că Tigger și Ru s-au dus în adâncul Pădurii de 100 de Acri..
căutând să facă ce știu tigrii mai bine.
Pun rămășag că te poți sui în copaci, așa-i, Tigger?
Să mă urc în copaci? Asta știu tigrii cel mai bine !
Doar că tigrii nu se cațără în copaci, ci sar în ei !
Haideți, să mergem.
Aproape era să sar din carte.
Ce mai săritură, nu ?
Cum de-a crescut copacul ăsta așa de mare ?
Ei, acum ce se întâmplă ?
Nu te răsuci cu arcul. E mult prea fragil.
Cel mai bun arc e o coadă de tigru.
Încetează, băiatule. Te rog.
Încetează ! O să ieși din pădure.
- Ce s-a întâmplat, Tigger? - Of, slavă Domnului.
Mi se făcea rău de mare de la atâta văzut.
Va trebui să-l lăsăm puțin pe Tigger în vârful copacului.
Deoarece la finalul următoarei pagini...
Pooh are o problemă personală.
Ce faci, Pooh ?
- Urmăresc ceva. - Ce urmărești ?
Astă mă întrebam și eu, Guiț. Ce ?
Și ce crezi că îți vei răspunde ?
Va trebui să aștept până îl voi prinde.
Pooh, pentru un urs cu foarte puțină minte...
- cu siguranță ești unul deștept ! - Îți mulțumesc, Guiț.
Acum ce mai e ?
Un lucru foarte misterios, Guiț.
O nouă pereche de urme. Vezi ?
Chiar așa se pare.
Aici erau niște urme care se alăturau...
și se amestecau între ele aici.
Iar urmele au devenit în număr de două perechi.
Guiț, orice ar fi făcut aceste urme...
acum i s-a mai alăturat un ce-o fi"..
Da, și acum merg alături.
Guiț, nu mă așteptam să-i țină companie.
Nici eu nu mă așteptam, Pooh.
Aș că au mers mai departe, fiind acum puțin speriați...
în cazul in care animalele din fața lor ar fi avut intenții ostile.
Alooo!
Privește, Guiț...
e ceva în copacul din față.
- E unul din animalele fioroase ? - Aloo !
Da. E un jagular"...
Si jagularii ce fac, Pooh?
Jagularii strigă mereu Aloo !"
Și când privești în sus, sar pe tine.
Eu mă uit în jos, Pooh.
Alooo !
Tigger, sunt Pooh și Guiț.
Pooh ! Guiț !
Sunt doar Tigger și Ru. Haide.
Bună, Ru. Ce cauți cu Tigger acolo sus ?
Eu sunt în regulă, însă Tigger s-a înțepenit.
Hei, ajutor ! Vă rog !
Cheamă-l pe Cristofor Robin.
N-a trecut mult și Cristofor Robin a aflat că Tigger e în pericol.
Bună, Pooh. Bună, Guiț. Ce este ?
Tigger și Ru sunt sus...
Vai de mine. Ru, cum de-ai ajuns tocmai acolo ?
Mai ușor, mămico. Am sărit.
Te rog să ai grijă, dragule.
Eu sunt teafăr, mămico, însă Tigger s-a înțepenit.
Vai, ce păcat. Îmi pare rău.
Nu, e în regulă. Nu mai poate sări.
Va trebui să-l aducem cumva jos, dragule.
Jos ? Jos ? Chiar e nevoie ?
hai, toată lumea. Apucați haina mea de colțuri.
Tu ești primul, Ru. Sări !
Încearcă să nu cazi foarte repede, dragule.
- Slavă Domnului. - Ce bine a fost !
Haide, Tigger. N-o să te doară. Sări !
- Tu urmezi, Tigger. Sări ! - Să sar ?
Tigrii nu sar. Ei țopăie.
Atunci țopăie în jos.
Nu fi "ridichiolos." Tigrii țopăie doar în sus !
Poți să urci până jos, Tigger.
dar tigrii nu pot urca în jos, pentru că le stă coada în drum.
Uraa ! S-a făcut.
Dacă el nu sare și nu poate urca în jos...
atunci va trebui să-l lăsăm acolo definitiv !
Definitiv ? Of, dacă scap vreodată din asta..
promit să nu mai țopăi, niciodată !
Te-am auzit, Tigger. A promis ! L-ați auzit cum a promis ?
L-am auzit. L-am auzit ! Și voi l-ați auzit, nu?
Tigger, țopăielile tale te-au pus în pericol de această dată.
Tu cine mai ești ?
Eu sunt povestitorul.
Pentru numele Cerului, povestește-mă jos de-aici.
Prea bine. Ține-te bine.
Acum poți să dai drumul, Tigger.
Niciodată.
Dar, Tigger, uită-te la tine. Ești în siguranță.
Ce ți-am spus eu, Tigger ?
Haide, înapoi.
Ce bine, bătrânul pământ.
Sunt atât de fericit, că-mi vine să țopăi.
Ai promis. Ai promis.
Am promis, nu-i așa ?
Adică, n-am să mai țopăi niciodată ?
- Niciodată ! - Niciodată ?
Nici măcar un țopăit ușor ?
Nici măcar un elan de săritură.
Of, bietul de el. Ce păcat.
Cristofor Robin, îmi plăcea mai mult vechiul Tigger.
- Și mie, Ru. - Și mie la fel.
Desigur, tuturor. Nu ești de acord, Iepurilă ?
- Eu... - Ei, Iepurilă ?
Ei bine, eu...
Adică... Vream să spun...
- Deci? - Deci, eu...
În regulă.
Cred că și mie îmi plăcea mai mult vechiul Tigger.
Vrei să spui că pot țopăi ca înainte ?
Haide, Iepurilă. Hai să țopăim amândoi.
Cum adică, eu să țopăi ?
Bineînțeles ! Ai picioarele potrivite pentru asta.
- Am ? - Sigur. Hai, încearcă.
Te face să te simți grozav !
- Așa e, nu-i așa ? - Da, așa e.
- Haideți, toată lumea, săriți ! - Hai, săriți.
Ce-i minunat la tigri e că sunt minunați
Partea de sus e din gumă iar jos au arcuri
Și țopăie, bocăne, troncăne
Dar cel mai minunat lucru e că sunt singurul
Eu sunt singurul.
Și astfel, am ajuns la ultimul capitol...
în care Cristofor Robin și Pooh au ajuns la locul fermecat...
- Și spunem la revedere. - La revedere ?
O, nu, te rog, nu putem reveni înapoi la prima pagină iarăși ?
Regret, Pooh, dar toate poveștile au un sfârșit, să știi.
Fir-ar să fie.
Da, a venit vremea, în sfârșit.
Cristofor Robin trebuia să plece la școală.
Nimeni altcineva din pădure nu știa de ce și unde pleacă.
Toți știau că e ceva legat de o  a doua dată...
și cum să rezolvi ceva numit Abecedar...
și unde e locul numit Brazilia.
- Pooh ? - Da ?
Ce-ți place mai mult pe lumea asta ?
Ce-mi place mie e să te vizitez pe tine...
și tu să spui, "Ce-ai zice de-o gură de miere ?"
Mi-ar plăcea și asta.
Dar ce-mi place mai mult e să nu fac nimic.
- Și cum faci nimic" ? - Păi...
când oamenii mari te întreabă, "Ce-ai de gând să faci ?"
Și tu spui, nimic". Și te duci și-l faci.
Imi place asta. Hai s-o facem tot timpul.
Știi ceva, Pooh...
De-acum n-o să mai fac doar nimic.
Adică , niciodată ?
Ei bine, nu prea mult.
Pooh...
când voi avea de gând doar ca să fac nimic...
vei mai veni uneori?
Adică, singur ?
- Doar eu ? - Da.
Și, Pooh, promite-mi că n-ai să mă uiți...
- Niciodată ? - Niciodată, Cristofor, promit.
Nici când voi avea o sută de ani ?
Cât de bătrân voi fi atunci ?
Nouăzeci și nouă de ani.
Ursuleț prostuț.
Oriunde s-ar duce...
și orice li s-ar întâmpla pe drum...
în acel loc fermecat din pădure...
un ursuleț mic va aștepta mereu.
Traducerea și adaptarea adio67