A fost odată ca niciodată...
Ca toate pietrele de
mărimea asta,
are un defect.
Un defect ?
Un defect fără nicio
importanță,
Excelența Voastră.
Dacă priviți cu
atenție
în interiorul pietrei,
veți remarca o mică decolorație.
Seamănă cu un animal.
- Un animal ?
- O panteră în mișcare.
Da. O panteră roz.
Vino aici, Dala.
E un cadou pentru tatăl
tău,
din partea poporului recunoscător.
Într-o zi, va fi al tău.
E cel mai frumos diamant din lume.
Vino mai aproape.
PANTERA ROZ
Roma
În timpul ăsta...
la Hollywood...
Bun. Mulțumesc băieți.
Nu uitați să lăsați togele.
Le vreți pe hârtie mată sau lucioasă ?
Le vreau imediat.
Sunt grăbit.
Nu poți grăbi un geniu...
Mă voi grăbi.
Baftă. Acum, nu
uitați
să le lăsați la garderobă.
FOTOGRAF
Ce faci ?
Unde e toată lumea ?
- Hei, ieși de acolo !
- Cine e ?
Ieși de acolo, sau spargem ușa.
Un minut.
- Pot să vă fiu de folos ?
- Unde e ?
- Unde-i cine ?
-
Știi cine ! George Lytton.
Îmi datorează 40 de
miare,
și nimeni nu fuge de Marele Joe.
Ascultă, Mare
Joe.
Eu nu sunt un recuperator,
sunt fotograf.
Doar l-am fotografiat.
- Ce fel de fotografie
?
- Fotografia sa de absolvire.
- De ce ?
- De absolvire...
Puneți mâna pe el !
În timpul ăsta...
la Paris...
"Fantoma lovește din
nou:
bijuterii furate de o jumătate de milion.
Valorează o jumătate de
milion,
dar le las la 300.000.
Voi face tot ce voi
putea,
dar marfa "frige".
Stai aici. Vino cu mine.
Haide.
- Scuzați, doamnă.
- Nu-i nimic.
A luat-o în jos. Haide.
Trebuie să găsim femeia aia.
- Ce spuneai ?
- Nu
avem prea multe detalii.
Cam 1,73 m.
Brunetă.
Poartă un mantou bej deschis.
Prostul ăla care a lăsat-o
să scape.
Putea să vorbească.
- Îl vom prinde.
- Trebuie !
Trebuie să găsim femeia
aceea.
Ea e prima legatură certă cu Fantoma.
- Da ?
- Vă caută soția dvs, inspectore.
Spune-i să intre, te
rog.
În regulă, Henry. Asta-i tot.
- Bună, dragul meu.
- Îngeraș.
În timpul ăsta...
la Cortina D'Ampezzo...
Amber, ce mai faci ?
Bună, ducesă.
Sunt
încântată că ai putut veni.
- Bună, ce mai faci ?
- Bună, dragă.
- O știi pe Monica ?
- Bineînțeles.
Nu e ea vedeta ultimului tău film ?
- Ce spune ?
- Spune, "Bună"
și are plăcerea să ți-o
prezinte
pe verișoara lui.
- Vară de gradul trei.
- Păi,
atunci cred că nu prea contează.
- Cine e ?
- Prințesa Dala.
Scuzați-mă.
Da ?
Angela Benning.
- Da ?
- Alteța Voastră ?
Da ?
Alteța Voastră, sunt eu, din nou.
Organizez un
cocktail
și voiam să vă invit...
"Rebelii cer prințesei
să
returneze fabulosul diamant..."
Alteță !
- Bună seara.
- Nu vă
pot spune ce onoare ne faceți.
Toată lumea moare să vă cunoască.
"Răpirea e mâine !"
- Bună dimineața,
Alteță.
- Bună dimineața.
- Sunteți o
schioare minunată.
- Mulțumesc.
Ajutor ! Ajutor ! Ajutor !
Cineva mi-a luat
sania.
Amber ! Câinele meu !
Lasați-mă pe mine, doamnă.
- Ce s-a întâmplat ?
- Păi, nu știu.
Dintr-o dată, a apărut un om cu
o armă,
a luat sania cu tot cu Amber.
Cu siguranță vom rămâne
aici
câteva zile, draga mea.
Ar fi timpul
potrivit pentru o vacanță...
Scuzați-mă.
Picioarele mele sunt în regulă.
Îmi cer scuze pentru asta.
Știi cine a fost
ăsta ?
A fost sir Charles.
- Chiar ?
- Da.
Sunt... inspectorul
Clouseau.
Ea e doamna Clouseau.
Bine. Mulțumesc.
Oh, îmi pare rău, dragul meu.
- E-n regulă, draga mea.
- Scuză-mă.
- Știi ca ești într-adevăr
uimitoare ?
- Mi-ai mai spus-o.
Cum te poți
descurca
cu salariul de inspector ?
Te întreb.
Câte femei ar
putea face asemenea economii
pentru a cumpăra o
blană de vizon
ca asta ?
Păi, nu-i ușor.
Ești o permanentă și
fascinantă
contradicție.
Oh, sunt doar o simplă
femeie
îndrăgostită, dragul meu.
Draga mea.
Îmi pare rău, draga
mea.
Te rog, scuză-mă.
Nu, e în regulă.
- Te-am lovit ? Ești
în regulă ?
- Sunt bine.
Ești sigură ?
- Da, sigur.
- Draga
mea, îmi pare atât de rău.
Draga mea am o mică
chestiune
de finalizat cu managerul.
Da ?
După care revin la tine imediat.
Pa...
Totul va fi bine.
- Cum a mers ?
- Perfect.
Intră.
Alteță, prințesa
Dala
este îngrijorată de rănile dvs.
Spune-i, te rog, prințesei...
Spune-i că nu are
de
ce să-și facă probleme.
Chiar nu-i nimic serios.
În cazul
acesta,
Alteța Sa mi-a dat instrucțiuni
să vă invit la cină, în
seara asta.
Ora 8:00, la castelul ei.
Mulțumește-i
prințesei.
Voi fi încântat să vin.
Cred că deja îl cunoașteți
pe
dl. Tucker, de la Lloyds, din Londra.
- Bună, din nou.
- Cum te-ai simțit ?
Am înțeles că Pantera Roz
a
fost asigurată de compania dvs
Da, pentru o jumătate de milion.
- Lire ?
- Sterline.
Fantoma nu va putea rezista
unui
astfel de preț tentant al Panterei.
Mai mult ca sigur va face o încercare.
Dar când o va face, eu îl voi aștepta.
- Scuzați-mă.
- Dacă
înțeleg bine teoria voastră, dlor,
Fantoma este unul dintre
invitații
domnișoarei Danning.
Ei bine, asta e o teorie,
da.
Aș dori numele acestor invitați.
De asemenea, care sunt camerele lor.
Bineînțeles.
Presupun că prințesa
Dala
are bijuteria cu ea.
Mi-a spus doar că se
află
într-un loc sigur.
Presupun că dacă nu-i
aici,
atunci e în vila ei, Crotina, la Roma.
Oamenii mei supraveghează vila.
Cu asemenea prevedere și
planificare,
cum ar putea reuși Fantoma ?
În ciuda prevederilor și a
planurilor,
a reușit, deja, timp de peste 20 ani.
E o mare greșeala să-l
subestimezi,
după cum îți poate spune și inspectorul.
Cel mai abil, inteligent, cel
mai ingenios
infractor din toată lumea.
- Și nici nu l-ați văzut
vreodată ?
- Mă rog, l-am văzut o dată.
Acum cinci ani, doar o fugară...
Scuzați-mă.
... doar o fugară
privire,
în timp ce se pregătea să fugă.
Destul de ciudat, am o
admirație
pentru abilitatea lui. Are...
Cum i-ai spune ?
O
înclinație unică spre dramatism.
- Chiar mi-a făcut din
mână la plecare.
- Fascinant.
Dar de data asta, domnilor, ar
trebui
să-i facem noi din mână...
... în drumul lui spre închisoare.
Bună seara.
Faceți-vă
confortabil.
Alteța Sa va sosi imediat.
- Pot să vă ofer ceva de băut
?
- Aș vrea un coniac, mulțumesc.
- Alteță...
- Bună seara, sir Charles.
Ceva vești de la
poliție,
despre cățelușul dvs ?
Se așteaptă să
primesc
un bilet de răscumpărare.
Să știți că sunt profund
recunoscătoare
pentru ceea ce ați încercat să faceți.
Doamnă, n-a fost nimic. Nimic !
Mulțumesc.
- Vă rog, luați
loc.
- Nu luați un pahar ?
- Eu nu beau.
- Niciodată ?
Sunt chiar mulțumită cu
realitatea.
Nu simt nevoia să evadez.
Și eu apreciez lumea
reală,
dar în cazul meu, din nefericire...
lumea reală constă și din
lovituri
sub centură, din când în când.
- În schimb, nu fumez.
- Cu
atât mai bine. E un obicei nesuferit.
În cinstea tuturor
micilor
obiceiuri nesuferite la care ținem.
- Lakaim.
- Mă scuzați ?
Ce-am spus ?
În cazul ăsta, înseamnă...
"în sănătatea dvs" și
mulțumesc
pentru invitația la cină.
N-am prea des ocazia să
cinez
singur cu o prințesă frumoasă.
Regret că te dezamagesc, sir
Charles.
Dar mă tem că nu în seara asta.
- Dar am înțeles...
- Vom
cina împreună, dar nu singuri.
În sfârșit. Bună.
Am
traversat pe știi tu ce.
Alteța Voastră !
Cred că e chiar drăguț din partea
ta
să mă inviți atât de categoric aici.
- Cortina nu putea fi mai
frumoasă.
- Bună seara, iubire.
Bună seara, dragul
meu.
Nu mișca, dragul meu.
Nu e minunat, Alteța Voastră
?
Un sacrificiu atât de magnific.
Bună seara, domnule.
- Îmi dai o țigară, dragule
?
- Da, bineînțeles, draga mea.
- Poftim, dragostea mea.
- Mulțumesc.
- Da, domnule ?
- Scotch cu gheață.
- Mulțumesc.
- Cu plăcere.
Mulțumesc mult.
Îl caut pe unchiul
meu,
sir Charles Lytton.
- Dragă !
- Pot să vă aduc niște apă ?
- Ține-ți mâinile deasupra
capului.
- Da, dragă. Apleacă-te înainte.
- Oh, dragă, îmi pare rău.
- Ți-e bine ?
Ți-e bine, dragă ?
Ce ?
- Draga mea ?
- Vin imediat.
Da, dragă.
Vă rog
Ea... are o tuse în piept.
Și ce crezi,
s-a hotărât să fie bărbat.
E adevărat. E chiar adevărat.
Știți, Alteța Voastră, chiar ar
trebui
să mă lăsați să vă ofer o petrecere.
Și, vă garantez, va fi
petrecerea
tuturor petrecerilor.
- Sunt sigură că va fi.
- Sau
poate, Alteță, aveți alte planuri ?
Dimpotrivă, sună
distractiv.
Îl veți include și pe sir Charles ?
Nu, Charles trebuie să zboare
în Capri.
Are propria lui petrecere.
Da, am citit câte
ceva
despre petrecerile lui.
Sunt minunate.
E supranumit Scamatorul.
N-am cunoscut niciodată un om ca el.
Poate să se încurce cu zece fete
odată
și să le facă fericite pe toate.
Uimitor. Un fel de
Don Juan
al zilelor noastre.
- Asta e.
- Dar e o diferență.
Predecesorul lui sir Charles era
silit
să urce pe balcoane și să se dueleze.
Și din câte știu,
își
ținea femeile separate una de alta.
Și Charles, pe de altă
parte,
conduce un Ferrari,
intră cu chei și participă la licitații.
Dar amândoi au ceva în comun.
- Și cam ce-ar fi, Alteță ?
-
Poate e mai bine s-o lăsăm baltă.
Nu vă fie
teamă.
Charles n-o să se supere.
- Toți avem ceva de spus, despre
Charles.
- Haideți, doamnă, spuneți.
Mie mi se pare că e
ca
orice holtei în mijlocul vârstei
care n-a dorit niciodată să
guste
bucuriile unei familii...
și se simte obligat să-și
ocupe
o mare parte a vieții lui
făcând cuceriri una după alta...
încearcând să dovedească
ceva
ce nu poate fi niciodată dovedit.
- Ce anume ?
- Că este bărbat.
- Ce ?
- Oh, glumiți !
De fapt, e mai
complicat,
dar în principiu, asta e ideea.
- Ei bine, Charles ?
- Deși originală,
această teorie particulară a
devenit,
mai degrabă, un vechi clișeu freudian.
- Dar adevărată !
- Nu
știu, n-am fost la psihiatru.
Nu-i adevărat.
Asta e
o parte din problema dvs.
E agreabil să văd o
prințesă
atât de plină de spirit.
Ei bine, Charles.
N-ai nimic de spus ?
Să fiu sincer,
da.
Doamnă, mă doare rău piciorul.
Mă puteți scuza ?
- Să fiu al naibii
!
- Nu-mi vine să cred.
- Piciorul ?
-
N-aveam nici cea mai mică idee.
Asta tocmai demonstrează
că
există o primă dată pentru orice.
Oricum, am râs pe săturate.
Simone.
Jacques, mi-e tot frig.
Poate mi-ar prinde bine
încă
o pătură, dragul meu.
Da, sigur, draga mea.
Iată, draga mea.
- Jacques !
- Da, dragă ?
Lumina.
- Jacques !
- Ce ?
Regret, dragă, tot nu mi-e bine.
Poate... un pahar fierbinte de lapte ?
Dar cred că... serviciul în
cameră
nu mai e disponibil, dragostea mea.
Oh da, bineînțeles. Am uitat.
Înțelegi ?
Toată
lumea e plecată, de acum.
Ei bine... nu contează.
Vezi...
Daca puișorul meu
vrea
un pahar de lapte,
trebuie să aibă unul...
chiar dacă va trebui să-i
oblig
să deschidă bucătăria.
Trebuie să aibă lapte
oriunde merge.
Cald sau rece.
- Cald !
- Știu. Asta spuneam.
Nu e nimeni...
Dragă, trebuie să-ți vorbesc.
L-am trimis pe Jacques după
niște lapte.
Am doar un minut...
- Păi, să profităm !
- Nu ! Oprește-te.
- Păi, a fost ideea
ta...
- Da, dar nu ești...
Nu sunt bărbatul pe
care-l căutați ?
Credeți că...
Sunteți bărbatul pe care-l
caut,
dar eu sunt prea impulsivă.
Vreau să spun că nu
așa
ar trebui s-o facem.
- Vom face asta altă dată.
- Ce ?
- Poftim, dragostea mea.
- Mulțumesc.
E tot ce aveau.
Nu se poate obține nimic,
aici.
A trebuit să-i oblig să-mi dea asta.
Nu-i nimic...
Draga mea, drăguța mea.
Ce e ?
Draga mea,
picioarele tale
sunt de gheață !
Ai ieșit din pat, cumva ?
Bineînțeles că nu !
Bun, poți să le încălzești de mine, da ?
Prințesa Dala, la
telefon.
Invitații mei au plecat
și mă gândeam că ați
vrea
să reveniți pentru un pahar.
M-aș simți mai
bine
dacă am rămâne prieteni.
Eu la fel și aș vrea să
vin,
dar piciorul mă doare rău.
Îmi pare rău.
Poate altă dată.
De ce nu veniți dvs, la mine ?
Mă doare piciorul doar când
merg
prea mult și mă gândeam că poate...
dvs să vă alegeți cu
drumul,
iar eu cu băutura.
Doar dacă nu găsiți c-ar fi
nepotrivit
să veniți în camera unui bărbat.
Voi fi acolo în cinci
minute.
La revedere, sir Charles.
La revedere.
Nu știu ce am.
Sunt un pachet de nervi.
Nu te neliniști, draga
mea.
Problema asta e deja rezolvată.
- Doar nu vrei să
spui că...
- Bineînțeles.
- Dar dragă, nu cred c-ar fi
trebuit...
- Nu-ți face probleme, draga mea.
- O voi face în
surdină.
- Jacques, ești sigur ?
Sigur.
A mers întotdeauna până acum.
Nu e nici un motiv să mă
facă să cred
că acum n-ar merge.
Destinde-te și lasă totul în seama mea.
Jacques !
- Da, draga mea ?
- Nu
cred că e o idee prea bună.
Vrei să spui că asta n-o să te calmeze ?
Mă tem că nu.
Cred
că o să iau un somnifer.
Foarte bine, draga
mea.
Mă duc să-ți caut.
De ce nu iei și tu unul
?
Eu... Ai nevoie de puțină odihnă.
Da, cred.
Probabil că ai dreptate.
Iată, draga mea.
- Mulțumesc,
îngeraș.
- Mulțmesc, îngeraș.
Bietul meu Jacques.
Nu contează. Dacă ai văzut
un
Stradivarius, le-ai văzut pe toate.
N-am realizat că e atât de târziu.
Intrați. Luați loc și
destindeți-vă.
Serviți-vă cu un pahar de șampanie.
- V-am spus că nu
beau.
- Șampania e altceva.
Vă garantează un minimum de
alcool
și un maximum de plăcere.
E tot împotriva principiilor mele.
Păcat. Credeam că
puteam
sparge gheața, așa.
- M-ați încolțit la
petrecere, astă seară.
- Nu, mulțumesc.
Găsesc analiza
dvs
ca fiind una perspicace.
- Dar nu foarte
politicoasă.
- Nu, n-a fost.
- Ce v-a făcut s-o
faceți ?
- Vă detestam.
Mi-era greu să înțeleg
un om
cu o asemenea reputație.
Știți, amândoi avem reputații...
Poate că mie mi se face
mai multă
publicitate decât dvs,
dar presa vă prezintă
într-o viziune
mult mai conturată.
Da, știu.
- Ei bine, sunteți
chiar așa ?
- Așa cum ?
Așa cum vă spun ei.
Regina virgină.
Nu sunt regină.
Nu mi-ați răspuns decât pe jumătate.
Voința puternică suverană a 10
milioane
de suflete, stând în turnul ei de
fildeș,
intactă, celibatară și inaccesibilă !
Dacă l-ați fi cunoscut pe
tatăl meu,
m-ați fi înțeles.
Era un suveran absolut.
Și-a condus poporul cu o mână de fier...
dar mi-a dat un ponei
alb,
când am împlinit 5 ani.
A greșit în multe privințe...
dar a luat decizii în
spiritul
predecesorilor săi.
Am învățat moda occidentală
așa
că acum sunt câte puțin din fiecare.
Un paradox...
E foarte
greu să împaci extremele.
Luați un pahar de șampanie.
E
de mare ajutor în cazul extremelor.
Va marca începutul
unei prietenii eterne.
- Nu mă credeți ?
- Nu.
- Vă e frică ?
- Nu.
Aveam trei ani când am
călărit
primul meu elefant.
Aveam șase ani când am
făcut
primul meu "safrari"...
"Frasari" ?
Prima mea
vânătoare de animale sălbatice.
Și aveam zece ani când
am ucis
primul meu tigru.
Dar nu-l voi uita
niciodată
pe frumosul meu ponei.
Pe el când l-ați ucis ?
Vă bateți joc de
mine.
Parcă n-ați iubi animalele.
Un om care nu iubește
animalele
nu e de încredere.
Și nici nu e de încredere animalul
care nu-i iubește pe oameni.
De ce nu vă plac oamenii ?
Mie-mi plac oamenii.
Eu sunt cea despre
care se presupune că...
... nu iubește oamenii, nu-i așa ?
Dacă asta credeți...
Eu nu cred asta !
Dvs o credeți.
- Nu-i așa ?
- Așa e.
Și mai mult de
atât,
nu mi-ați spus adevărul.
- Despre ce ?
- Despre șampanie.
Mi-ați povestit destule istorii.
Mi-ați spus câte ceva despre extreme.
Asta face minuni în cazul extremelor.
Dar face mai mult de
atât.
Asta amorțește buzele.
Nu le mai pot simți.
Mai sunt acolo ?
Hai să vedem.
Nu mi-ați spus despre aspectul ăsta.
Nu mi-a făcut
niciun bine.
Nu simt nimic.
Sunteți prins în propria capcană.
Nu încercați să spuneți
asta,
cât timp nu vă simțiți buzele.
Sunt turmentată.
- E o exprimare corectă
?
- Da, e o exprimare corectă.
Ești un escroc și un mincinos
și crezi că poți abuza de mine.
Oh, nu. Asta credeți dvs
Sunt sigură.
Ăsta era planul, nu-i așa ?
Mi-ai dat șampanie
pentru a-mi anula inhibițiile
și hopa !
Nu mai avem nicio regină virgină !
Oh, nu mai avem șampanie.
- Merg să caut o altă sticlă.
- Oh, nu !
Prefer să rămân conștientă
pentru a putea
asista
la tentativa de seducție
pentru că vei avea o surpriză, Charlie.
Am prieteni în toate colțurile.
Dacă pui mâna pe
mine,
îi asmut asupra ta.
Înțeles ?
Dacă mișcă, atacă-l fără milă.
Vezi, Charlie ?
Ești în minoritate, doi contra unul
și chiar nu-mi
pasă
dacă știi să jonglezi.
- Ce ?
- N-am spus nimic.
Ți-a mâncat "pisoiul" limba ?
I-ai mâncat limba
?
Prietenul meu zice că nu el.
- Deci, spune ceva
!
- Nu știu ce să spun.
De ce nu mă săruți din nou ?
De acord.
Știi ceva, Charlie
?
Pe ăsta l-am simțit.
Încă !
Dacă aș fi fost
tatăl meu,
te-aș fi torturat.
Nu. Dacă ai fi fost tatăl tău
mă îndoiesc că aș fi vrut să te sărut.
Bine gândit, Charlie.
Atunci...
Dacă e
foarte clar acum cine sunt,
ce ai de gând să faci ?
Ce fel de prieten ești
tu ?
Ar fi trebuit să ataci !
Am rămas fără prieteni,
Charlie.
Acum, eu sunt în minoritate.
Credeam că suntem noi prieteni.
Tu ești
jonglerul.
Eu sunt regina virgină.
Unul dintre noi trebuie să câștige.
Prietenii nu se poartă așa.
Vrei să fim prieteni,
Charlie ?
Sau vrei să câștigi ?
Chiar vrei să știi ?
Nu.
Ce e ?
Nu mă simt...
Cred că o să...
La revedere, Charlie.
Așteaptă...
Dragă... Dala...
Doamnă ? Alteță !
Oh, mulțumesc.
Hop, așa.
Bună seara, unchiule Charles.
George !
Bună ziua !
Ce ne facem cu nepotul tău ?
- Cum ai aflat ?
-
L-am întâlnit la bar aseară.
Asta încercam să-ți explic
la fereastră.
Ce ți s-a întâmplat ?
Jacques m-a găsit și
m-a târât
înapoi în hotel.
- Te-am căutat peste tot.
-
Eu la fel, te-am căutat peste tot.
Aproape că m-am
urcat în pat
cu nepotul tău.
- Tu... ce ?
- Nu-ți
face probleme. S-a rezolvat.
A avut o noapte plină. Era cât pe
ce
s-o urc pe prințesă în pat cu el.
- Chiar ?
- Ce e asta ?
O scrisoare pentru unchiul Charles.
"Dragă unchiule
Charles,
nu-ți face probleme,
am plecat s-o văd pe
prințesă
pentru a mă scuza pentru ieri seară."
Să se scuze pentru ce
?
Nu s-a întâmplat nimic.
Cred că a fost mai degrabă
stânjenitor
să se aștepte să se încurce cu un om...
Nu aștepta să se încurce cu nimeni...
A băut doar două pahare de
șampanie
și s-a relaxat puțin.
- Bineînțeles.
- Nu mă
așteptam să-mi ocupe camera.
- Nu știai că vine ?
- Nu.
Nu l-am văzut de ani de zile.
Dar cine e ?
Ce face ?
Chiar e nepotul
meu.
Fiul fratelui meu decedat,
care este sub tutela
mea
de la vârsta de zece ani.
L-am educat la cele
mai bune
școli americane.
Și a terminat cu
brio, ca să fiu cinstit.
Tocmai a absolvit facultatea.
Uite.
Nu e puțin cam
bătrân
pentru un proaspăt absolvent ?
Ei bine, a petrecut doi ani în armată.
Și a mai pierdut un an pentru
că
a contractat o maladie tropicală.
În orice caz, e foarte seducător.
Mda, are un aer de
familie.
În rest, n-avem nimic în comun.
E total dedicat studiului
său.
A terminat primul din promoția sa.
Nu e interesat de sport
și
n-a pomenit niciodată de vreo fată.
Poate că nu le-a menționat,
dar
se pare că știe prea bine ce-i cu ele.
De fapt, aproape că n-am
putut
să scap de el aseară.
- Glumești.
- Nu.
A fost o ușurare să-l
regăsesc
pe Jacques și vioara lui.
Dar dacă nu facem ceva
rapid,
se va duce totul de râpă.
- Adică, să fac eu ceva ?
-
Cu siguranță nu e prea dificil.
E un tânăr care nu
știe nimic
despre viață.
Asta pentru că-și
petrece tot timpul
în dormitor.
- Mă uimești.
- O să mă descurc.
De fapt, poate ar putea fi interesant
mai ales dacă aerul său de
familie
merge mai departe decât crezi tu.
Asta mă face să fiu invidios.
Ei bine, se pare că
suntem
în aceeași situație, dragul meu.
Tu-l invidiezi pe
George
și eu o invidiez pe prințesă.
Încă nu știu ce voi face.
Poate că mă voi reîntoarce
la colegiu
să-mi iau doctoratul.
Dar sunt dezorientat.
Sunt atât de multe
lucruri
de făcut în lume.
Atât de multe țări
înapoiate
unde aș putea fi de folos.
Mă gândesc să mă
înrolez
chiar în Corpurile de Pace.
Cu siguranță ești
diferit de unchiul tău.
Nu știu prea multe
lucruri
despre unchiul meu
cu excepția celor
citite
în jurnale și reviste.
- Nu-i un criteriu
după care să-l judeci.
- Nu ?
Îi datorez tot ce
am realizat
până astăzi.
Presupun că fiecare
are
cel puțin o calitate.
Da.
Bună ziua, Alteță.
- Faceți cunoștință cu
dna Clouseau.
- Bună ziua.
- Nepotul meu, foarte americanizat,
George.
- Da, ne-am întâlnit la bar, ieri
seară.
- Cum stai cu tusea ?
-
Aproape mi-a trecut, mulțumesc.
Poate că ar trebui să gustați
puțin
din asta, vă va readuce pofta de viață.
Sunt plină de viață, în dimineața
asta.
Văd că piciorul dvs e mai bine.
O, mult mai bine, doamnă.
Vă mulțumesc.
Știți, George și cu mine am
petrecut
de minune, în familie, aseară,
după ce v-am condus acasă.
- E un băiat fantastic.
- Am văzut asta.
Știți că vrea să se înroleze în
Corpurile
Păcii ? Un Lytton în Corpurile Păcii
!
Ai grijă, s-ar putea să
aduci faimă
numelui de familie !
- Vă rog, luați loc.
- Nu, mulțumesc.
Mergeam să schiez
puțin,
când am dat peste sir Charles.
- Dvs schiați, dle
Lytton ?
- Dacă schiez ?
- Nu, nu foarte bine.
-
Ar trebui să înveți, George.
Dacă n-ar fi fost
piciorul,
te-aș fi învățat eu.
Eu nu sunt la fel de talentată ca
unchiul,
dar m-aș bucura să-ți fiu ghid.
Sunt sigur că doamna e un
bun
profesor. Ar putea fi un început.
Dacă asta nu vă
deranjează
prea mult, sunt de acord.
Chiar deloc.
Va fi o plăcere.
Poate ați dori să mergem chiar acum ?
George, nu poți
refuza
o invitație ca asta !
Dar, unchiule Charles, n-am
haine potrivite
și n-am nici schiuri.
Sunt magazine pentru
asta.
Ia tot ce ai nevoie în contul meu.
Mulțumesc.
Alteță,
sper să vă revăd din nou.
Dacă o să vă întoarceți
curând.
Plec cu trenul de după-amiază.
- Vă urez drum bun.
- Vă mulțumesc.
- Mulțumesc, unchiule
Charles.
- Distracție plăcută.
- La revedere.
- Ascult-o ! Schiază
foarte bine.
- Sunt sigur.
- Nu rămâneți ?
-
Nu. Noi plecăm să schiem.
Deschid eu ușa.
Pe
curând, unchiule Charles.
- Distrați-vă !
- Mulțumim !
La timp.
Mulțumesc.
Sunteți sigură că nu vreți și dvs ?
Foarte sigură.
Chiar trebuie să
plecați
după-amiaza asta ?
- Da.
- Plecarea asta
nu e puțin intempestivă ?
Chiar deloc.
De ce credeți asta ?
Ei bine, credeam că după ieri seară...
Plecarea mea nu are
nimic de-a face
cu ieri seară.
- Într-adevăr ?
- Nu mă
cunoașteți prea bine, sir Charles.
Nu, dar credeam că ieri
seară
am făcut ceva progrese.
N-a fost decât șampania,
nimic mai mult.
Ei bine, orice ar fi
fost,
a fost... foarte interesant.
- Chiar nu-mi amintesc.
- Ei,
haide, e chiar un clișeu nesuferit.
- E adevărat.
- Știi
că majoritatea femeilor
care au băut puțin mai
mult
și au depășit puțin măsura,
se trezesc dimineața cu un
sentiment
de culpabilitate și se gândesc
să-și repare virtutea
spunând:
"Nu-mi amintesc" ?
Vreți să spuneți că
virtutea mea
nu e intactă ?
- Știți foarte bine că e.
-
Atunci, de ce să mă simt vinovată ?
Nu ceea ce s-a petrecut vă neliniștește.
Mai degrabă ceea ce
s-ar fi putut
întâmpla.
Asta te face
vulnerabilă.
Asta te face femeie.
Ești un nebun arogant.
Poate, dar după ceea ce am
spus,
o adevărată femeie m-ar fi pălmuit.
Mă bucur că s-a
terminat.
Suntem prieteni, acum ?
Prieteni.
Bine. Trebuie să mă
lași
să te conduc la gară.
- De acord.
- Chiar trebuie să pleci ?
- Da, trebuie să plec.
- Oh, păcat.
- Nimic de spus să
te fac să rămâi ?
- Nimic.
- La ce oră trebuie să fii ?
- La 3:00.
Voi fi aici la timp.
Alteță...
La 3:00.
Trebuie să începem
cu lecțiile
chiar acum ?
De asta am urcat până aici, nu ?
Speram să putem
vorbi
despre noaptea trecută.
- Putem vorbi mai
târziu.
- Ești mult mai drăguță în pat.
- Vrei să-mi faci o favoare, dle
Lytton ?
- Da, dacă o să-mi spui George.
Uită ce s-a întâmplat noaptea
trecută.
Am fost prea impulsivă. Am...
Băusem prea mult și
tocmai
mă certasem cu soțul meu.
Poate că poți uita ușor asta, dar eu
n-am
dormit o săptămână după ce ai plecat.
A fost o experiență foarte frustrantă.
Mă tem că asta-i problema
ta
și nu e cazul să-ți faci planuri.
Nu mi-am făcut niciodată
planuri.
Mă bazez doar pe instinct, știți ?
George, sunt 6 Km pe coasta muntelui
și eu sunt o schioare bună.
Urmează-ți prea strict
instinctul
și s-ar putea să-ți rupi gâtul.
Acum, primul lucru de
învățat
despre schiat sunt principiile de bază.
Să te văd cum întorci.
Nu-i chiar așa ușor
cum pare.
Lasă-mă să te ajut.
Acum să încercăm ceva mai
simplu.
E mult mai ușor, sincer. Încearcă.
- Credeam că ai grijă cu
instinctele.
- Acum sunt ocupat. Ai grijă tu de ele.
- Ești abominabil !
- Da, ăsta-s eu.
- Omul de zăpadă cel
abominabil !
- George, oprește-te !
Imbecilule !
Poate ne vom revedea cândva.
- La revedere, sir Charles.
- Un minut.
- El e ! Iată-l.
- Cine ?
Individul care ți-a furat
câinele,
el e, în mașina aia mică !
- Cum merge ?
-
Foarte bine. Îmi va lipsi.
Asta îți va fi o lecție.
Să
nu te atașezi niciodată de victimă.
- Vrei să faci asta aici
?
- Nu, aici pământul e dur.
Aici e bine. E
perfect.
Dă-i drumul. Dă-mi una.
- Se apropie ?
- Dă-i drumul !
- Îmi pare rău. Ești gata ?
- Da.
Cuțu-cuțu !
Iată-te !
Atenție !
Și-a luat câinele !
Ne vedem mai târziu.
- Ai un surâs
minunat.
- Am motive să surâd.
Am regăsit-o pe
Amber
și sunt foarte fericită.
Ai pierdut trenul.
Mai e unul la miezul
nopții
și altul mâine dimineață.
Poate că ar trebui să
aranjez
o altă răpire a câinelui tău.
În felul ăsta a-i rămâne.
Ai aranjat răpirea și prima dată ?
Bineînțeles.
Ei bine, pariez 10.000 de franci
că Fantoma este la
Cortina
chiar în acest moment.
Poate chiar în această cameră.
Cât e de
palpitant.
Dvs ce credeți, dle Tucker ?
Sunt de acord cu inspectorul.
Zece din ultimele cincisprezece
victime
erau la serata Angelei Dunning.
Despre ce vorbiți ?
- Despre celebra Fantomă.
- Mă
tem că n-am auzit niciodată de ea.
Din ceea ce am citit,
e
într-adevăr un tip dur. Credeți-mă.
Sunt puțini hoți atât
de inteligenți
ca Fantoma.
Loviturile sale sunt
complet diferite
și unice.
Clasice în concepție.
Credeam că teoria dvs se
bazează
pe repetarea acelorași lucruri.
Numai în ceea ce
privește
serata Angelei Dunning.
Oricum, mai există un lucru comun.
Semnătura sa...
Cartea
sa de vizită, să-i spunem.
Lasă întotdeauna o
mănușă albă,
cu monogramă.
Sună foarte teatral.
Da, Alteță. Dacă aș fi
Fantoma,
mi-aș fi ales deja victima.
Serios ? Și cine ar putea fi ?
Cine posedă cel mai
faimos
diamant din lume ?
- Presupun că eu.
- Corect. Pantera Roz.
La așa un premiu, nu poate
rezista.
Va fi tentat să încerce.
Mă tem că va fi
decepționat.
Pantera Roz este în seiful meu ...
Alteță, vă rog.
Nu vorbiți de asta aici.
Nu vreau să fiu indiscretă, Alteță,
dar am citit undeva că ar fi
ceva
dispute privitor la cine-i proprietarul...
Acest diamant îmi
aparține.
Este un cadou din partea tatălui meu.
- Nu-l voi preda
niciodată !
- De ce s-o faceți ?
Când guvernul actual a ajuns la putere,
au declarat că
diamantul
e proprietatea poporului.
Curtea internațională încă mai
trebuie
să dezbată această problemă.
Ce-ar fi să fur diamantul, să
las
o mănușă, sau altceva în urma mea,
- și noi doi să
împărțim asigurarea ?
- De acord !
- Aș dansa. Alteță ?
- Cu plăcere.
- Dvs, doamnă ?
- Da, bineînțeles.
- Piciorul tău e mai
bine, sir Charles.
- Cum ?
- Piciorul tău e mai bine.
-
Oh, da, mult mai bine. Mulțumesc.
Știți, dle Tucker...
- Era berea mea, bătrâne.
- Mâna mea.
Îmi pare rău.
Așezați-vă.
Se pare că merge mai
bine
decât am prevăzut.
Singurul lucru pe care
l-am descoperit
e că nu-i aici.
N-ar trebui să fie o
problemă
să descoperi exact unde e.
Alteța Sa se pare că e complet cucerită.
Îți jur că exagerezi.
Ești pe cale să devii
senil,
sau ai nevoie de ochelari, îngeraș.
Dragă, când voi avea
eu probleme
de senilitate,
tu vei fi ocupată cu nepoțeii.
Cineva ar trebui să aibă
copii
înainte de a se gândi la nepoți.
N-ai îndrăzni.
Jacques ar fi un bun
tată.
Are multe calități.
Numește una.
Este bun, loial, fidel, respectuos.
Probabil că ești măritată cu
vreunul
de la Cercetași sau ceva de genul ăsta.
- Și mă adoră !
- Atunci
Cercetașii ies din discuție.
- Bună seara !
- Mulțumesc.
- Ai pierdut ceva ?
- Da.
- Vrei să împrumuți partenera mea
?
- Da, mulțumesc, unchiule Charles.
Doamnă...
- Mă eviți.
- Nu greșești.
- Știi la ce mă gândesc
?
- Da, de asta te evitam.
Nu eu eram cel pe care-l căutai
în
noaptea aceea în dormitorul unchiului.
- Nu fi ridicol.
- Nu, sunt serios.
Maniera în care m-ai
tratat
astăzi mi-a deschis ochii.
- Știi ce cred ?
- Ce ?
Ei bine...
Oh, da.
Ce crezi, George ?
Ei bine, cred că poate am greșit.
Îmi pare rău că trebuie să
plec,
dar trebuie să dau un telefon important.
- Nu poate aștepta ?
- Mă tem că nu.
Bună seara.
Așa e mai bine.
Fac un duș rapid,
îngeraș,
apoi sunt al tău.
Un moment, vă rog.
Alo...
Inspector Clouseau.
Inspectore
Clouseau,
sunt prefectul poliției.
- Am noutăți despre Fantomă.
- Fantoma ?
Da, veniți imediat.
Sunt la Brunico.
Brunico ? Dar e la Brunico
?
Vreau să spun, sunt 50 Km de aici.
Am descoperit niște informații.
Veniți imediat. Nu pot
spune
mai mult. Sunt supravegheat.
Da, am înțeles, da.
Sunt dezolat, draga
mea.
Treburi importante mă cheamă.
Revin cât pot de repede.
Înțeleg, dragostea mea.
- Draga mea...
- Da ?
Sunt un soț invidiat de toți soții.
Sunt sigură că nu
oricine
are un soț ca tine.
Draga mea...
Draga mea, nu mișca.
Nu te impacienta.
Nu-i nimic grav.
Pălăria mea s-a agățat
de una dintre agrafele tale.
Iată.
Știi, în momente din astea aș da orice
să fiu un simplu țăran.
Astea sunt momentele când
realizez
cât sunt de norocoasă.
A plecat la
Brunico.
Un alt apel despre Fantomă.
Ceva nu e în regulă.
Nu știu ce e, dar ceva e-n neregulă.
Vrei să anulezi ?
Nu știu.
Mă gândeam la asta.
- Poate că e altceva ?
- Cum ar fi ?
Poate că te macină conștiința.
- Conștiința ? Apropo
de ce ?
- Apropo de prințesă.
- Ești ridicolă.
- Nu, sunt femeie.
De data asta ai
ales
o victimă fascinantă.
Cred că ai încălcat prima
regulă
și te-ai atașat de ea.
Ești într-adevăr o femeie, fără dubiu.
E evident. Competiția face
întotdeauna
o femeie mai prevăzătoare.
- Cine e ?
- Portarul.
Așteaptă un minut.
- Ce sunt astea ?
- Flori.
- George !
- Surpriză !
- Așteptă puțin...
-
Am găsit asta la intrare.
- Trebuie să ieșiți de aici
imediat.
- Asta-i ospitalitatea la voi ?
Soțul meu trebuie să se
întoarcă
dintr-un moment în altul.
Trebuie să fie la
jumătatea
drumului spre Brunico de-acum.
"Veniți imediat la Brunico, Inspectore."
"Am noutăți despre Fantoma."
"Și în timp ce-l
așteptați
pe prefect la Brunico..."
Mulțumesc mult.
"Eu o voi interoga pe soția dvs."
Nu se știe niciodată, nu ?
Poate că Fantoma se ascunde sub pat ?
Așa mai merge.
- Ar trebui să-ți fie
rușine.
- Mă gândeam la asta.
- Și dacă n-a plecat
la Brunico ?
- E imposibil.
- Și dacă află că nu
l-a sunat ?
- Ești frumoasă...
- Oprește-te, George.
Trebuie să pleci.
- Ești imposibilă.
Ce ești, un yoyo sexual
?
Întâi, ai sărit în patul meu.
Apoi, m-ai împins de pe
munte.
Apoi, practic m-ai sedus pe ringul de dans.
Uite, George. Ești teribil de
seducător
și, bineînțeles, eu sunt...
- Dar nu aici.
- Unde atunci ?
Nu știu, dar nu în seara asta.
Știi care-i problema
ta ?
Nu te poți decide.
- Sunt măritată.
- Unde e soțul tău ?
Îl vânează pe
Fantoma
prin patru metri de zăpadă.
- A fost ideea ta.
- Bineînțeles.
Dar dacă ar fi fost un
bărbat adevărat,
n-ar fi plecat.
- Dragă.
- Dragă ?
E închis.
La jumătatea drumului
spre Brunico, nu ?
Îngeraș ?
- Ce să fac ?
- Deschide ușa.
- Simone ?
- Da, dragă ?
- Dar, Jacques, credeam că
ești...
- Telefonul ăla a fost o păcăleală.
Oh, Doamne !
Ești rănit, dragul meu ?
Florile astea nu
erau aici,
când am plecat.
Nu, tocmai au
sosit.
Credeam că tu le-ai trimis.
Nu, nu sunt de la mine.
Se petrec lucruri stranii pe aici.
Întâi prefectul pe drum.
- Nu dăduse el telefon.
- Nu ?
Nu !
N-a venit și un bilet cu florile astea ?
Nu.
De ce ar vrea
cineva
să mă trimită la Brunico ?
Oh, dragă. Sunt dezolat.
- Încercam să-ți sărut
piciorul.
- Nu-i nimic, dragule.
- Lasă-mă să te
sărut.
- Totul va fi bine.
Dragă, sunt dezolat.
Vino aici.
E mai confortabil în pat.
- Draga mea...
- Ascultă, dragule.
Ce-ar fi să mai
luăm
un pahar de ceva de la bar ?
Draga mea...
Ce-ar fi să fac o băiță ?
Și după asta, ne vom
bucura
de un pat bine încălzit.
Nu-ți face probleme pentru
toate astea,
vom face ordine mai târziu.
- Nu vrem să mai fim
întrerupți.
- Te superi dacă fac eu baie prima ?
Dar... n-ai făcut baie mai devreme ?
Ba da, dar mă va
încălzi
și mă va ajuta să mă relaxez.
De acord, draga
mea.
Atunci uite ce vom face.
Ca în vremurile
bune,
după ce intri în cadă,
eu voi veni să te masez pe spate.
Ești așa de romantic,
dar
nu-mi va lua decât un minut.
- Draga mea ?
- Da ?
- Bună, dragul meu.
- Bună, draga mea.
- De ce ai tras
draperiile ?
- Ca să-mi fie mai cald.
Mai cald ? Păi, e cald ca-n iad aici.
Nu, e minunat.
Nu vrei să mă lași
să te spăl pe spate ?
S-a rezolvat, deja, dragul
meu.
Cum ți-am spus, vreau doar să mă relaxez.
Nu trebuie să avem
secrete
unul față de altul, draga mea.
Da, știu, dragul meu.
Am să mă spăl pe
dinți
și am să-ți țin companie.
E drăguț din partea ta, dragul meu.
Alo ?
Inspectore, cred că ați vrea să
știți
că prințesa Dala tocmai a plecat.
Mulțumesc mult.
Dragă, ai terminat
cu bulele alea
obraznice ?
- Ce spui ?
- Ai
terminat cu bulele alea ?
Da, gata.
- Cine e ?
- Portarul.
Un minut.
Da ?
- Vioara
inspectorului, doamnă.
- Mulțumesc.
- Doamnă, florile !
-
Nu-i nimic. Nu contează.
Dacă șefii găsesc
asta,
pot să-mi pierd serviciul.
- Fă-o atunci mâine dimineață.
-
Va dura un moment. O chem pe menajeră.
- Draga mea ?
- Da, dragul meu ?
- N-ai vrea să mă speli
pe spate ?
- Mi-ar place, dar..
Trebuie... Vreau să
spun...
Ei bine, sunt răcită.
Hai, ia mătura.
Hai ! Grăbește-te ! Dă-i drumul.
Într-un minut, draga
mea.
Să-mi pun pijamaua.
Dragă !
Cred că am ceva în ochiul drept.
- Lasă-mă să văd...
-
Nu, voiam să spun la stângul...
- Apropie-te de lumină...
- Mă doare !
- Nu mai mișca. Nu văd
nimic.
- Mă doare, nu mai pot !
- Rămâi în lumină. Unde e ?
- Acolo.
- Nu-i nimic în ochiul
tău.
- Nimic, ești sigur ?
Doar ochiul tău.
Nu
văd chiar nimic altceva.
- Ce faci ?
- A ieșit.
Rămâi acolo. Nu mai e timp.
Vine !
Bagă-te sub pat.
Hai, repede.
Hai !
- Nu ești în pat, draga
mea ?
- Eram... Vreau să spun...
Eram pe punctul de a intra.
Oh, mi-e frig.
- Stradivarius-ul meu !
-
Da, tocmai l-a adus portarul.
O trimisesem în
sat.
Sper c-a reparat-o bine.
Și eu sper.
Pare a fi în bună stare.
Ia să vedem.
Mai bine ca niciodată.
Sigur n-avem nevoie de
ea
chiar în seara asta, dragă ?
Sunt sigură de asta, dragul meu.
Ce e ?
Foarte ciudat.
Jacques, de ce nu vii să te culci ?
Știi... E ceva ce nu înțeleg.
Vezi...
aceste urme de pași...
au fost lăsate de niște încălțări...
nu de niște tălpi.
Trebuie să mă ridic și să sting lumina.
În sfârșit. În sfârșit !
Draga mea, micuța mea...
Dragă, ce s-a întâmplat ?
E foarte straniu, dar
dintr-o dată
am înghețat de frig.
- Ți-e frig ?
- Fereastra e deschisă.
Fereastra e deschisă. Știi,
uneori
e bine să respiri puțin aer curat.
Poate, dar e o
adevărată ghețărie aici,
draga mea.
Trebuie să fie minus
10 grade aici,
draga mea !
Iată, așa e mai bine.
- Iată, draga mea.
- Da.
În sfârșit.
- Da ?
- Tocmai am sosit în oraș.
N-am avut probleme cu poliția până acum.
Dar știu că prințesa
așteaptă
vizitatori importanți mâine.
- A spus ceva de
plecarea ei ?
- Cine-i la telefon ?
- Da ?
- Cu prințesa Dala, vă rog.
Alteța Sa a predat
camera
cu puțin timp în urmă.
Unchiule Charles !
Ce ați spus ?
Spuneam că poate să
vină
deghizat în Borgia.
Atunci n-ar mai trebui să
dea explicații
despre vara sa.
Ce e un Borgia ?
Bună seara.
Vreau să spun...
Și mie îmi place puțină
șampanie în pat,
ca oricui, îngerul meu,
dar cred că într-un
mod
puțin mai practic.
Sunt dezolată, dragul
meu.
Voiam să-ți fac o surpriză.
- E seara
surprizelor.
- Poți s-o spui din nou.
Seara asta a fost...
În fine...
- Draga mea...
- Da ?
Vrei să le spun că nu ești ?
Nu, e-n regulă, draga mea.
Voi răspunde.
- Da !
- Tucker la telefon, inspectore.
Cel care a răpit
câinele
conducea o mașină închiriată.
L-am identificat:
i se spune Artoff.
Londra ne-a informat
că un
om care corespunde descrierii
este actualmente
angajatul
lui sir Charles Lytton.
Înțeleg. Vin imediat.
- Sir Charles !
- Sir Charles ?
El e Fantoma !
De
data asta îl voi prinde.
Sir Charles ?
Deschide ușa !
Știu că sunteți acolo, sir
Charles.
Deschideți ! Poliția !
- Înapoi ! Voi trage
!
- Nu face asta, bătrâne.
Jacques știe.
Nu e singurul. George a
descoperit
cutia cu sculele Fantomei.
Mai bine plecăm de aici.
- Hainele sale încă sunt
aici.
- Poate că a scăpat, deja.
Mă-ndoiesc.
El nu
știa că sunt pe urmele lui.
Ascultă, bătrâne.
La urma urmei, n-avem nicio
dovadă
că Artoff conducea mașina aia.
Sir Charles e omul
nostru.
Toate instinctele mele îmi spun asta.
Atenție, nebunule !
Vezi
că umbli cu o armă încărcată.
Acum trebuie să mă
îmbrac
și să caut în restul hotelului.
- L-ai găsit ?
- Nu, dar nu e departe.
Trebuie să mă
îmbrac repede
și să plec...
- A dispărut !
- Ce a dispărut ?
Pardesiul meu !
Impermeabilul meu a la
Scotland Yard !
A dispărut !
Bună seara, inspectore.
- Ce e, Salud ?
- Inspectorul Clouseau.
Alteță, vă rog să scuzați
deranjul.
Am vești foarte importante.
El
e dl Tucker de la Loyds, din Londra.
- Ne-am întâlnit,
înainte.
- Am întâlnit-o și eu, știți.
Da, știu, dar o întâlnim din nou, acum.
Care sunt noutățile ?
Alteță, am
descoperit
identitatea Fantomei.
- Nu vorbiți serios
!
- Ba da, foarte serios.
- Dar nu cu
certitudine.
- Ba cu certitudine.
Cred că în acest moment se află în Roma.
- Într-adevăr ?
- Da.
Aveți ceva vești de
la sir Charles Lytton ?
Nu de când am părăsit Cortina.
De ce ?
Sir Charles și Fantoma
sunt
una și aceeași persoană.
- Nu sunteți
serios.
- Sunt foarte serios.
Înțeleg că Alteței Voastre îi
vine greu
să creadă una ca asta.
Sir Charles e un om plin de
persuasiune
și foarte atrăgător.
Totodată e Charles Lytton, un
om influent
și cu o bună reputație.
Are dreptate, știți.
E un impostor și o voi dovedi.
Între timp, permiteți-mi să
înconjur casa
cu gardieni înarmați.
- Presupun că diamantul e aici.
- Da.
Dar după cum știți, dau o
mare recepție
aici, în seara asta.
Vă asigur că oaspeții
dvs
nu vor fi deranjați.
Nici măcar nu-i vor
recunoaște
pe oamenii mei deghizați.
În cazul acesta aveți permisiunea mea.
Mulțumesc.
Alteță, fiți sigură de un lucru...
dacă sir Charles e destul de
nebun
să încerce să fure diamantul,
veți asista la
capturarea celebrei Fantome.
Domnilor...
- Planurile trebuie schimbate.
- Nu.
Trebuie să facem tot posibilul pentru a
fi
siguri că sir Charles nu fură
diamantul.
- Salut.
- Salut, Tucker.
- Vă fac cinste cu o
băutură ?
- Nu, mulțumesc.
Nu beau niciodată când sunt de
serviciu.
Ar trebui să știți asta.
- Ei bine, în sănătatea
voastră.
- În sănătatea voastră.
- E cald.
- Pentru
dvs trebuie să fie un iad.
Pariez că nu-i așa de bine în aia.
- Ați remarcat ceva
?
- Nimic îngrijorător.
Oamenii mei sunt peste
tot,
amestecați printre invitați.
Observă tot ce se întâmplă.
Beți când sunteți de
serviciu ?
Cine sunteți voi ?
- Sergent Walter !
- Sergent Quinn.
Comportați-vă așa în
continuare
și vă las fără tresele dungate !
Plecați de aici și
amestecați-vă
prin mulțime.
Amuzant.
Să las zebra fără dungi.
- Da, bună poanta.
- Nu-i rău, nu-i rău.
Bun, merg să văd invitații.
Bine.
Nu v-am spus că acesta va fi
cel
mai mare eveniment al anului ?
Ba da, sigur că da.
Ceea ce mă neliniștește
este
ce vom face data viitoare.
- Ce pot face mai mult de-atât ?
-
Sunt sigură că vă veți gândi la ceva.
- Mă scuzați !
-
Bineînțeles. Distrați-vă !
Bună, dragă !
Pot să văd invitația dvs, vă rog ?
Bine.
Nu era o altă
gorilă
într-un Rolls Royce ?
Ba da. Probabil un unchi bogat.
Vedeți, domnilor ? Siguranță perfectă.
Nu poți fi prea prevăzător,
Alteță.
Serbarea... Toți invitații poartă măști !
E posibil ca
Fantoma
să-și fi făcut deja treaba.
Fără invitație, cum
poate intra
sir Charles ?
Când e vorba de Fantomă, Alteță...
Ce se întâmplă ?
- Ce faceți ?
- Dvs, ce faceți ?
- Protestez !
- Scoate-ți masca !
Tucker, scoate-i masca !
- Oh, Doamne !
Ambasadorul nostru.
- Ambasador ?
Mă scuzați, lord Cravenwood.
Inspectorul a avut
cele mai bune intenții.
Alteță !
Haideți, lord
Cravenwood,
ce-ar zice soția dvs ?
- Ce are el și eu n-am ?
- George !
- În carne și oase !
- Ce faci aici ?
- Unchiul m-a lăsat să-i
folosesc mașina.
- Trebuie să-ți vorbesc.
Trebuie să ieși de aici...
Oh, dragă !
Lord Cravenwood, sunt
dezolat
de cele întâmplate.
Vedeți, discutam niște
lucruri importante
cu Alteța Sa,
și când v-am văzut în fața ușii
de la
bibliotecă, evident, am crezut...
- E ambasadorul !
- Da, știu.
Dragul meu, n-ai
dansat cu mine
toată seara.
- Oh, sunt dezolat, draga
mea.
- Asta-i tot, pentru moment.
Scuzați-mă ! M-am rătăcit.
Am părăsit drumul
național.
Sunt pe drum spre Frascati.
Faceți încă 800 de
metri.
O să vedeți un panou.
Faceți la dreapta. Vă
va duce
direct la autostradă.
Scuzați-mă, dar trebuie să vorbesc
cu
lordul Cravenwood. E foarte important.
Nicio problemă.
Îmi irită pielea, oricum.
Perfect.
Ascultă-mă. Știu ce
mustești acolo
și nu va merge.
- Ai să duci totul de
râpă.
- Scuzați-mă, Excelență.
Pot să preiau
schimbul ?
Mulțumesc, domnule.
- Vă distrați ?
- Da.
- Foarte bine.
- Cu atât mai bine.
E o serată foarte reușită, Angela dragă.
Așteaptă să vezi focurile
de artificii
de la miezul nopții.
Bună seara,
bătrâne.
Îmi acordați acest dans ?
N-am învățat niciodată să
dansez.
Am doar ritmul natural, știi ?
Aveți dreptate.
Oh, Doamne ! E el, sir Charles.
Tucker !
- Inspectore !
- Tucker !
Inspectore !
Ia-ți mâinile
murdare de pe fundul meu...
- Charles ?
- Unde-i seiful ?
În
bibliotecă.
George încearcă să-l forțeze.
- Pe unde ?
- Vino.
- Dar nu e încă miezul
nopții.
- S-au stins luminile.
Alteța Sa s-a răzgândit.
De acord.
Atenție !
Nu văd nimic !
Tucker ? Unde sunteți ?
Uitați-vă pe unde mergeți.
E un infern aici.
O lumânare.
- Chelner, ai un
chibrit ?
- Da, domnule.
Repede, repede.
Ce fel de lumânare e asta ?
George e deghizat în gorilă.
- În gorilă ?
- Baftă !
Oh, Doamne !
Inspectore ! Inspectore
!
Inspectore, sir Charles este aici.
- George ?
- Unchiule Charles ?
- L-ai luat ?
- Nu, dar tu ?
Nu, seiful e gol.
Ce-i asta ?
Printre noi e unul necinstit.
Urmați-mă, domnilor.
Imbecililor !
Ne scapă !
Ajută-mă să mă
ridic.
Dle Tucker, dle Tucker ?
Urmăriți-i !
Haideți, Tucker !
Vino înapoi ! Sunt eu !
Hai ! Mai repede ! Mai repede !
Ce se întâmplă cu voi
?
Nu puteți conduce mai repede ?
Tucker, v-ați
înșelat.
Haideți ! Repede !
Vă spun că pe aici au luat-o !
Nu mă contrazice
!
Știu pe unde au luat-o.
George, știi cum ieșim de aici ?
Nu știu. Am fost prin
toate
colțurile satului ăsta.
Am fost pe strada asta.
Pe
asta... Pe asta... Cum ieșim ?
Și dacă a-i lua-o pe
strada aia
care e mai jos ?
De acord, eu o iau pe aia
de sus,
tu pe cealaltă de jos.
- Pe curând, unchiule
Charles.
- Ciao, George.
Cine te-a învățat să conduci ?
- Îi văd ! Ei sunt !
- Nu, nu sunt ei !
Când m-am lăsat de
facultate,
am luat o decizie.
Am decis să profit de viață.
Știam că dacă aș fi
continuat
cariera universitară,
puteam conta pe cecul
pe
care mi-l trimiteai în fiecare lună.
Știi ce-am făcut ? Mi-am
luat
un apartament luxos în Hollywood,
înconjurat de toate avantajele pe
care
le poate gusta un celibatar convins.
Și ți-am trimis rapoarte ale
unei
cariere academice strălucite.
Presupun că din ceva necinstit
iese obligatoriu ceva necinstit.
- Aici.
- Dar, inspectore...
Grăbiți-vă.
N-am prea mult timp.
Sper, pentru tine,
că
va fi bine de data asta.
- Bună ziua,
domnilor.
- Bună ziua, inspectore.
- Bună ziua,
inspectore.
- Totul e bine ?
Aș vrea doar să vă anunț că
procesul
e programat pentru mâine dimineață.
- N-ar trebui să dureze
prea mult.
- Asta-i încurajator.
Da, încurajator pentru
mine,
dar... e de rău pentru voi.
Luați o cafea, inspectore.
V-ați scuti de o mulțime de
probleme,
dacă mi-ați spune unde e diamantul.
Încercați terciul ăsta,
inspectore.
E excelent pentru un nas de copoi.
- Refuzați să cooperați
?
- V-am oferit cafea și terci.
- Pentru că e tot ce-a mai
rămas.
- Mă bucur că vă distrați
pentru că veți
rămâne aici
încă 20 de ani...
Doamna Clouseau.
- Alteță.
- Doamnă.
Luați loc, vă rog.
Voi trece direct la obiect.
Soțul meu crede că are destule probe
pentru a demonstra că
sir Charles
este Fantoma
și pentru a-l inculpa pe
George
în calitate de complice.
După câte văd, n-au decât o șansă.
Ce vreți să spuneți ?
Trebuie ca Alteța Voastră să
depună
mărturie în favoarea lor.
Și să convingă
juriul
că n-au luat ei diamantul.
- Mă surprindeți, doamnă.
- Mă așteptam.
Am să-mi asum
riscul
de a vă împărtăși un secret.
- Cred că pot ghici care
e.
- Nici nu-i prea dificil.
Fiind soția inspectorului Clouseau
i-ați putut fi de
mare ajutor lui Charles.
E adevărat.
Furtul câinelui
meu,
făcea parte din plan ?
Acesta era planul.
Dar trebuie să știți că
Charles
a vrut să contramandeze totul.
Ați avut-o tot timpul la dvs.
Ați furat bijuteria chiar dvs,
înainte
de hotărârea Curții Internaționale.
Aș încerca acest
sacrificiu
pentru a-l salva pe Charles,
dar mă tem că nu-i așa de simplu.
N-ați putea spune că l-ați
găsit pe jos,
sau ceva de genul ăsta ?
Ei vor spune că l-a
scăpat
când încerca să fugă.
Nu, pentru a-l salva pe Charles,
trebuie
să demonstrăm că altcineva l-a furat.
Nu vom putea face asta niciodată.
Am o idee.
Suntem în a treia zi de proces.
În istoria jurisprudenței italiene
un proces a cauzat
foarte rar
o asemenea agitație.
Mii de oameni, și ce-i mai
interesant,
mulți dintre ei femei,
au venit astăzi pentru
a-l vedea
pe sir Charles Lytton,
omul care este
acuzat
c-ar fi celebra Fantomă.
Curtea a amânat ședința de
ieri,
la cererea apărării pentru mai mult timp,
pentru a examina noi
probe
de o mare importanță
și se zvonește
că
la începutul ședinței de azi
apărarea va
apela la un martor surpriză.
Apărarea are doar un
singur martor,
domnule președinte.
Vreți să-l chemați pe dl
inspector
Jacques Clouseau la bară ?
Eu, martor al apărării ?
Inspector Clouseau ?
Nu te neliniști,
dragul meu.
Ai să-i faci de râs.
Inspectore
Clouseau,
ați garantat sub jurământ
adevărul câtorva fapte
importante
privitoare la această afacere.
Mărturia dvs singură
este factorul major în
alcătuirea
suspiciunilor ce privesc acuzatul.
Cu excepția Fantomei însăși, sunteți
cea
mai mare autoritate în chestiunea
asta.
Mi-am consacrat
cariera
pentru capturarea Fantomei.
Ați declarat că Fantoma era un obișnuit
al numeroaselor
petreceri date
de dra Angela Dunning.
E corect. Da.
Ați declarat că în
timpul
sau puțin după aceste petreceri
invitații drei Angela
Dunning
erau deposedați de bijuteriile lor.
Da.
- De câte ori s-a
întâmplat asta ?
- De 16 ori.
- Șaisprezece
petreceri, 16 furturi ?
- Da.
- Și sir Charles a fost de
fiecare dată ?
- Da, de fiecare dată.
Și la câte din aceste
petreceri
ați fost dvs, inspectore ?
- La toate.
- Foarte interesant.
Ați fost la prima
petrecere,
când bijuteriile au fost furate ?
Da.
Bijuteriile au fost
furate
în timpul sau după serată ?
După.
- Știați că bijuteriile
vor fi furate ?
- Ei bine, da.
- Cum de ați știut
?
- E metoda Fantomei.
Întotdeauna lucrează așa.
Oh, înțeleg.
Aceiași invitați erau
prezenți
la fiecare petrecere ?
Nu, lista invitaților putea varia.
În afară de sir Charles, mai era
cineva
care să fi venit la toate petrecerile ?
Nu...
Sir Charles era singurul
prezent
la toate petrecerile cu furturi.
- Da, da.
- Înțeleg.
- Și dvs ?
- Eu ?
- Da, dvs.
- Ce vreți să spuneți ?
- Și dvs erați.
- Da.
Deci, sir Charles nu era
singurul
prezent la fiecare petrecere.
- Ce vreți să insinuați prin
asta ?
- Nu sugerez nimic, încă !
Inspectore Clouseau ?
Câți bani câștigați ?
- Ce legătură are asta
?
- Ei bine, salariul dvs..
- Care e salariul unui
inspector ?
- Știți, eu...
E suficient pentru a-i cumpăra
soției
o blană de vizon de 10.000 dolari ?
Nu, bineînțeles că nu.
Știți că soția dvs a cheltuit
7.000 $
la Saint-Laurent, luna trecută ?
Ce ?
- Și cu două luni
înainte, 4.000 $ ?
- E imposibil.
Am aflat că soția dvs a cheltuit cel
puțin
30.000 $ pe garderoba sa, anul
trecut.
Domnule, soția mea e foarte
chibzuită.
Face economii din bugetul casei.
A economisit 30.000 $ din bugetul casei.
Suntem căsătoriți de peste 10 ani.
Cam de când au început aceste furturi
și când Fantoma și-a
început cariera,
corect ?
Da ! Nu, nu-i corect !
Bineînțeles, nu-i corect. Nu-i corect...
De acord,
așteptați, așteptați.
Vreți să...
- Nu e sir Charles !
- El e Fantoma !
- E inspectorul !
- El e, Fantoma !
- Nu pot să
cred...
- Acultați, inspec...
Nu, nu sunt Fantoma ! Nu, nu, vă rog !
- Mulțumesc,
dragă.
- Mulțumește prințesei.
- Privește acolo !
- Nu sunt Fantoma.
Nu, nu, nu !
Nu sunt Fantoma !
Nu-l putem lăsa să
putrezească
în închisoare.
Are nevoie de ani ca să putrezească.
Când Fantoma va lovi din
nou,
inspectorul va fi liber ca o pasăre.
Vrei să vii în America de
Sud, George ?
În contul familiei ?
- Cu plăcere,
unchiule Charles.
- Foarte bine.
Cine știe, când mă voi
retrage,
ai putea să-mi iei locul.
Du-te înapoi !
Du-te acasă !
Femeie nebună.
E cea care a încercat să-i rupă hainele.
- E soția mea.
- Soția dvs ?
Și mulțumește-i mamei mele pentru flori.
Sunteți un erou național.
Vă invidiez.
- Voi merge în închisoare.
-
Câțiva ani, dar după ce veți ieși...
Spuneți-mi, inspectore...
Senor Fantoma...
... toate furturile astea...
... cum le-ați făcut ?
Ei bine, știți...
N-a fost ușor !
Sfârșit
Traducerea și adaptarea
catabeg