NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Ми... у стані війни.
За громадське здоров'я, звісно ж.
Ми не боремося ні з армією, ні з іншою нацією.
Але ворог тут, невидимий і невловимий, він наступає.
І це означає, що ми мусимо гуртуватися.
У нас війна.
Я закликаю кожного представника
політичної, економічної, соціальної та некомерційної сфер,
усіх французьких громадян
надихнутися національним духом єдності,
що дав нашій країні змогу подолати так багато криз у минулому.
У нас війна.
Війна, але солдатів нема. Я не розумію.
Усі аплодують, але вулиці порожні.
ЛОКДАУН РІВІНІСТЬ СОЛІДАРНІСТЬ
Спершу думав, що це дивно.
Тоді сестра сказала, що ми аплодуємо лікарням, здалеку.
Тоді, якщо ми захворіємо, вони про нас подбають.
Моя мама, ну, вона не тут.
Вона зла, але повернеться. Обіцяла мені, на вухо.
Вона зла на мого тата, бо він всезнайко.
Я цього не розумію.
Знати все — чудово, хіба ні?
Але тато казав мені: «Навіть не намагайся зрозуміти жінок».
Вони істерохондрички. Жах які перелякані.
Мій тато їх не любить, і я теж.
Окрім... їхньої дочки.
По її очах видно, яка вона прекрасна під маскою.
Раніше я оминав її, ніколи не помічав.
Тепер помічаю, але не можу бачитися. Життя заплутане.
Я не знаю, хто вони.
Або хто це.
Хто ті люди, що виїхали з країни.
Тато сказав: «Як боягузи».
Я не знаю, хто це.
Та знаю, хто це.
Біолог з медичної лабораторії.
Тато каже, COVID набив його штани золотом.
Серйозно, радію, що то не я.
Певно, боляче тягати його в штанях, правда?
Власниця ресторану внизу.
Мусила зачинитися, бідолашна.
Тато надіється, що та збанкрутує, чи помре від COVID.
Так він зможе купити місце задешево і відкрити ще один магазин вейпів.
У нього їх багатезно.
Розповім вам секрет.
Мій тато аплодує не лікарням. Він аплодує COVID.
Каже, він вбиває тільки старих, що лише забирають наші гроші.
Мій тато не боїться, і я теж.
Ми аплодуємо найгучніше, в будинку, бо ми власники.
Усі інші — орендарі.
Мій тато завжди каже, що орендарі —
ледарі, завжди скаржаться. Має рацію.
Браво!
Обережно.
Переодягнемося, я виперу речі.
Мартіне, не треба. Це наш балкон.
Вірус передається повітрям.
Справді? Хто тобі це сказав?
Наш сімейний лікар, що його підхопив.
Звісно. Він з пацієнтами контактує.
Якщо лікар помре, я не переживу.
Він ще може одужати.
Рівень смертності — 1 відсоток.
Ти так холодно це кажеш.
Це правда.
Слід було їхати в гори з твоїми батьками.
Ніяких потягів, літаків.
Твої батьки. За дві години від нас.
І вбити їх?
А на моїх начхати?
У них же немає астми.
У твоїх батьків немає астми.
У твоїх теж.
Ні! Базілю!
Фу!
О ні!
Чорт. Собака божеволіє. Йому треба вийти.
Ні, більше ні.
Собака тепер теж тут буде?
Сам винен. Нюхає усе.
Так, він — собака.
Тварини не можуть заразитися.
Справді? Поглянь на це.
Завтра вийде. У кота вірус, перший підтверджений випадок.
Ти мене нервуєш.
Це пандемія, Клер.
Мамо?
-Я не хочу померти від COVID. -Люба, ти не помреш.
Ніхто тут не помре. Тато перебільшує, ти ж знаєш.
Це неправда.
Починається з маленької застуди. Тоді вражає легені,
і ти більше не можеш дихати.
-І ти починаєш... -Мартіне, припини!
Дихай, дихай.
Мартіне, ми тримаємо дистанцію надворі.
Робимо все за правилами.
Та ми замкнені, всередині...
Заспокойся.
Ми нікого не чекаємо!
-Я піду гляну. -Ні!
Ні, ні! Зачекай!
Не відчиняй.
Це COVID!
Пане й пані Бекар?
Це Дієго, чоловік Паоли, консьєржки.
Вітаю, Дієго.
Вибачте.
-Я вступив у оцет. -Усе нормально.
Ні!
- 37,5. -Мартіне!
-Ти хворий. -Справді?
Віддай.
З Amazon? Для ідіота нагорі.
Точно. Тоні Боґассян?
Чому ви розносите пошту, Дієго?
Де ваша дружина?
-У лікарні. -Назад! Назад!
Мартіне, тихо.
Є багато інших хвороб.
Так, є.
Що з нею?
- COVID. -Відступіть назад, зараз же!
Я в нормі, не хворий.
Та ви асимптомник.
Ні, я католик. Але релігія – це ще не все.
Ні, Дієго. «Асимптомник» означає людину без симптомів хвороби.
Я знаю. Я жартував.
Смішно. Дякуємо, бувайте.
Мартіне, припини. Годі.
Він у групі ризику, та, може, й не хворий.
У коридорах
завжди одягайте маску.
У магазинах закінчилися.
Зробіть тест. Ви контактували з хворою.
У лабораторії внизу.
Усім мешканцям слід перевіритися.
І скажіть йому роздати маски, аби всі були у безпеці.
-Запам'ятаєте? -Так...
Ось. Поки скористайтеся цим.
Дякую.
А ми вичерпуємо наші запаси?
Йому потрібніше.
Важливо залишатися живим. Ще краще – залишатися людиною.
Базілю!
-Що? -Так, я вигуляю собаку.
Дієго.
Новенька, що ніколи не аплодує. Ви її знаєте?
Ні.
Може, вона подруга Сандрін.
Або гірше, сквотерка!
Не дотримується локдауну. Вона уникає нас, це підозріло.
Будьте насторожі...
Годі. Дай слухавку дітям.
Дві секунди.
Ти теж розізлилася.
Звісно! Ти назвав мене «тупою сукою» перед дітьми!
Діти не в школі. Вони постійно вдома.
Зав'язуй зі своїм божевіллям.
Розумієш, наскільки твої слова жорстокі?
Який приклад ти дітям подаєш? Ти не принижуватимеш мене.
Де той, у кого я закохалася 20 років тому?
Він просто тут, кохана.
Він вдома, чекає на тебе.
Тільки скажи,
я буду там. Стрибну в машину, підхоплю тебе на руки.
Можна мені?
Дай телефон. Ну ж бо.
Дві секунди.
Дрон!
Що? Ще один непотрібний ґаджет?
Дрон?
Так, вибач, щоб їх чимось зайняти.
Не таким способом, Тоні. Це найгірше.
-Тату! -Відпусти!
Замовкніть!
Віддайте назад.
Яке тобі, до біса, діло?
Завжди йому. Це повна хрінь!
Це щось інше!
Віктуар!
Слідкуй за язиком!
Я все ще твій батько!
Бачиш як легко «просто» доглядати дітей?
Ізо, слухай, ти маєш приїхати додому. Тут повний безлад.
Домашка, їжа, мої працівники у відпустці.
Квартира огидна.
Консьєржки нема. Хтозна, що та курва робить!
Я – Дієго, чоловік Паоли.
Консьєржки.
Так, я знаю.
Тоні, ти там?
А ще, ти знала, що консьєржка одружена?
Так, я знала.
Вітаю, Дієго.
Добридень, Ізабель.
Вибачте мого чоловіка. Він трохи грубий.
Хоч і безневинний.
Так...
Маленькі жарти іммігрантів. Так?
Я – француз.
Як Паола? Сподіваюся, не хвора?
Трохи. Кашляє, але все буде гаразд.
-У неї COVID. -Так.
Мені так шкода вашу дружину.
Дякую.
То ніхто не поприбирає.
Ізо, ти маєш вирішити. Дай мені знати, бо нічого з цього не буде.
Саме так.
Я тебе наберу.
Базілю! Ні!
Дрон лише у внутрішньому дворику!
Я лише випробовую.
-Даси мені? -Ні.
Базілю.
Секунду.
Ні, припини!
Ну от!
-Що я казав? -Ні!
-О ні! -О так!
Мій дрон! Тату!
Отакої!
Це іграшка для двору.
Слухай, коли до тебе говорять.
Не плач. Це не допоможе.
-Базілю, я замовлю тобі інший. -Задовбало!
Заходьте.
Я хотів... щоб ви тут прибрали.
Ні.
Так.
Ні.
Я не можу.
Я механік. Не прибиральниця.
Десять за годину.
Готівкою.
Але ви моїй дружині 15 платите.
Ви сказали, що ви механік. Чи як?
Ні, я не можу. Пошта, сміттєві баки,
у будинку повно роботи.
Ви палите?
-Трохи. -Дивіться.
Той великий джип у дворі – мій.
Його треба помити. Ось, подарунок.
Коштує 300 євро.
Дякую.
А мені, в хріна, що?
Холера. Знову та Марія Каллас!
Скажете їй замовкнути?
Гаразд?
Дай нам втілити наші мрії...
Чим закінчиться все, пандеміє?
Ти не друг мені
Можна поставити сюди.
Зачекай.
Любий.
Пандеміє, звільни
Дай мені жити, дай мені бути
Дай мені жити, як раніше,
До цього сну про локдаун
-Люба -Так?
Я починаю пряму трансляцію.
Дві секунди.
Дай мені жити і дихати
Дай любити, звільни мене
Мені подобається.
Серйозно, це справді прекрасно...
О, коханий!
Насправді класно.
Але чи не могла би ти...
-трохи посунутися? -Авжеж.
Щоб я мав місце.
-Залишу тебе працювати. -Так.
Мені піти туди?
-Я можу йти сама. -Я знаю.
Отак. Погляньмо. Ти в кадрі?
Готово.
Вибач. Я намагаюся захистити наше особисте життя.
-Я знаю, солоденький. -Секунду.
Дай нам жити, дихати
Існувати, любити
-Готово. -Вибач. Добре.
-Отак. -Починаймо.
Не можу повірити. Камера любить тебе.
-Ти все ще в кадрі. -Серйозно?
Мені відсунутися?
-Так. -Тут?
-Назад, назад... -Тут?
Давай.
Далі вже вулиця.
О так! Класно! Чудова ідея. Вперед.
Тоді я йду.
Отак.
Це означає, що я на балконі.
Тобі холодно?
-Дякую. -На здоров'я. Люблю тебе.
І я тебе люблю, коханий.
-Гарного уроку. -Так.
Привіт, фітоняшки! Це я.
Сьогодні... Стривайте, нас 2 035. Зачекаймо, поки нас стане більше.
Сьогодні прес і задок, ми це любимо!
Спершу розімнемося. Ось так.
У мене дві...
Дві упаковки по шість...
півторалітрових. Це дванадцять півторалітрових.
Тож дванадцять на півтора...
це...
Шістнадцять.
Вісімнадцять!
Дякую!
Сусідка.
ҐАБРІЕЛЬ ЛАБОРАТОРІЯ МЕДИЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Схоже, SARS-CoV2 модифікує і видозмінює
фосфорилювання ферменту протеїнкінази у щурів,
аби закріпити клітинне зараження...
Крапка.
Перше тестування вакцини на гризуні...
неоднозначне.
Чорт.
Чорт і чорт.
Гризун С поглинув дозу вакцини
і прожив...
дуже недовго.
Чорт.
-Що там? -Ви зачинені?
Ні, а що?
-Персоналу нема. -Усі взяли відпустку!
Вони бояться.
Розумію, зважаючи на здоров'я щурів.
-Дослідження. -Для щурячої отрути?
Для вакцини, Луїзо!
Що усі зараз досліджують?
Це чудово!
Аналіз сечі і дослідження вакцини разом!
Вітаю.
Я працював у Пастері, Луїзо.
Звільнили?
Я звільнився.
А мій зразок сечі?
Я не маю часу. Не цього місяця.
Залишиш мені щурячої отрути для погреба?
Хоча, не поспішай.
Так, так, маленька Лілі.
Час прогулянки.
Докторе, я це для вас викину.
Я краще сам.
Докторе, мешканці хотіли б мати маски.
Немає! Дефіцит!
-І тести для всіх. -Тести!
Усі хочуть тестуватися? Навіщо?
У моєї дружини COVID.
Може, я теж підхопив.
Мешканці налякані.
-Де ваша дружина? -У лікарні.
Уже два тижні.
Казали дзвонити в разі гарячки.
Ні, надто пізно. Ви б уже заразилися.
Не той смітник?
Ні. Біорозкладне. Все гаразд.
Так, так, Лілі.
Ми йдемо на прогулянку.
Отак.
Що це?
Морська свинка сім'ї Дюбреїв.
Вони помчали геть з країни.
У паніці, от і Лілі забули.
Яка краса!
-Вона дуже мила. -Дієго!
Дієго...
Екстрена ситуація. Я мушу випробувати протикоронавірусну вакцину.
І не можу знайти піддослідних!
Морська свинка...
послана небесами!
Ні, ні, ні, я не можу.
Коли я залишав Паолу в лікарні, то присягнувся,
що подбаю про морську свинку.
Дієго.
Ви виберете свою дружину чи цю свинку?
Дружину!
У мене складається інше враження.
Так, її, її.
Що, як Лілі помре?
Морська свинка – гризун.
-Вони – стійкі тварюки! -Справді?
-Стійкі? -Дуже! Дієго, не марнуйте час.
Я за крок від рішення.
Наука розраховує на мене.
Я знайду вакцину
і допоможу вашій дружині.
Тоді Паола... знову в «каса»!
Гаразд.
Лілі...
Докторе! А тестування мешканців?
Перекажіть, що завтра о 9:00. Тут, унизу.
Завтра о 9:00.
Дев'ята година...
Мій бар.
Як ти, любий Раулю?
Пуар 84-го. Пам'ятаєш?
Непогано.
Що це?
Будемо першими. Тестів може не вистачити на всіх.
Перенеси це все, приятелю.
Воно притягує мишей і тарганів.
Вибач, це незвичні часи. Не так близько.
Двоє ідіотів з Китаю їдять пінгвіна
і наші сходи стають твоєю коморою?
-Панголіна, тату. -Яка різниця?
Це спільна територія, пане Орендарю.
Так, так.
Гуморист...
Клер, ти готова?
Швидше взувайся і візьми чисті маски.
Коробка порожня, тату.
Подякуй мамі!
Подивися на кухні.
Я дивилася там!
-Обережно... -Дякую, любий.
Усі нас випереджають.
Іти вниз усім зразу – неправильно. Ви знаєте, що зараз пандемія?
Так, як і ви, ми весь день новини дивимося.
Агов, не ближче, ніж на метр.
Вибачте, але смердить оцтом. Це нестерпно.
Вибачте, запах антисептика.
Клер? Луно? Готові?
-Обережно. -Відступіть, щоб ми могли зійти вниз.
Так, звісно.
Ми теж ідемо.
Ні, повірте.
Ми надто близько. Для вас і для мене.
Послухайте. Дружина взагалі-то...
-О! Вітаю. -Дякую.
То у неї пріоритет на тест.
-Так. -Так.
Уперед.
Обгін зліва.
Гарне паркування.
Клер, я спускаюся!
Що? Зроби фото!
Стійте у групах, сім'ями.
Тримайтеся на достатній відстані.
ЛАБОРАТОРІЯ МЕДИЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Не забувайте, який вірус заразний.
Дайте нам маски.
-ВООЗ каже, з них нема користі. -Азіати їх носять, а ми?
Я не знаю.
Вірус мутував, так?
Це неточно.
Ми не знаємо.
Ви нічого не знаєте. Чому ми тут?
Прошу трохи поваги!
Він науковець.
Не лише кал і сечу вивчає.
Чи не так, докторе?
У консьєржки позитивний тест.
І я збираюся вас перевірити.
-О ні, не можу повірити. -У Паоли COVID?
Чорт! Вона ж сама приносила мою пошту!
Вірус залишається на поверхнях?
Може й ні, не знаємо.
Він нічого не знає.
Дієго не має ізолюватися?
Послухайте...
Він не знає.
Як Паола?
У нормі, та я не можу її навідати.
Не хвилюйся, Паола сильна. Вона одужає.
Ми не можемо знати. Лише вчора
помер 33-річний, у чудовій формі.
Як ви!
-Нащо ви це кажете? -Бо це ми знаємо.
Як дізнатися, чи в тебе вірус?
Відчуваєш усередині.
Нема потреба хвилюватися без очевидних симптомів.
Ускладнене дихання,
відчуття тяжкості,
сухий кашель,
втома, гарячка, втрата смаку і нюху.
Діарея.
У тебе нема діареї.
Болить живіт. І я не відчуваю запаху.
-Тут нічим не пахне. -Я не відчуваю, що нічим не пахне.
Я б хотіла не мати смаку,
зважаючи на татову їжу.
Гидота.
Через два тижні це лайно скінчиться.
Я повернуся на роботу,
втечу від ваших сполоханих пик.
Агов! «Сполохані пики»? Майте повагу.
Ви як скажені вівці з незнайком-науковцем.
І ми навіть не знаємо, чи він існує.
Зачекайте.
Якщо я хочу вийти і підхопити його, це моя справа.
І заразити увесь будинок?
Та годі, нам дозволено пити і палити.
Це теж вбиває.
Не таке заразне, як цей «корон».
«Корона».
А, жіночий вплив. Тому й безлад.
А ти знаєш, як з жінками говорити.
Дякую, це правда. Це в мене виходить.
Знайдіть вакцину, мені треба відчинитися.
Саме так, Луїзо. Пора тестуватися.
Ми говоримо, а наука стоїть. Дієго.
Це пекло.
Це – тест ЗТ-ПЛР.
Довгий ватний тампон. Невесело.
Друга ніздря.
Зайдете до мого бару після тортур?
Ви не чули нас на вулиці.
Агов, бізнес є бізнес.
Трохи зарано пити.
І ви зачинені.
Я не відчиняюся. Я можу винести назовні.
Не дуже чесно обходити закон.
Дякую, пані Занудо. Розкажіть про солідарність.
Це боляче.
-Чия черга? -Дякую!
Я не тестуватиму дітей, їм нема сенсу чекати.
-Можна я пограюся з Базілем надворі? -Звісно.
Так, класно.
Не з тобою. З моїм собакою.
Оце сильно!
Базілю!
Відчепися!
Тату!
Сама напросилася.
-Можете дати кілька масок? -Ні!
У Штатах є лабораторія, що випробовує вакцину.
-Вони на третій фазі. -Я знаю.
Та зважайте, розуміння замало.
Багато хибної інформації.
Ефірний час – не час науки.
Добре, готові?
-Воно довге. -Розслабтеся. Голову назад.
-Обережно. -Легко і обережно.
Я зайду легко і обережно.
Тихо, тихо.
Ого, це було глибоко.
-На якій ви стадії? -Успішній.
-Це між нами? -Звісно.
Я запобіг потраплянню патогенного нуклеокапсидного білку
в ядро клітини.
Та ну!
-І навіть у цитоплазму. -Що, навіть у цитоплазму?
-Це неймовірний прорив. -Це між нами!
Колись вам доведеться поділитися результатами.
Science & Research хотіли би...
Не рухайтеся! Не рухайтеся.
-Надто глибоко! -Дихайте.
Дихайте.
Тихо! Не трясіть його!
Вакцина – мій пріоритет.
Так, я розумію.
Дайте знати. Ми навіть можемо запланувати
спецвипуск з вами на обкладинці.
Я це обдумаю.
Коли ми отримаємо результати?
Десь за два дні, може, тиждень.
Сподіваюся, до того, як я народжу.
Сумніваюся. Хіба що народиш за два роки.
Локдаун на два роки?
Не слухайте його. Він нервує.
Розступіться!
Якого дідька?
Йой, люди, ви божевільні?
Не всі зразу на сходи!
Піднімемося сім'я за сім'єю.
Поверх за поверхом.
Третій поверх, уперед.
То коли я піду?
У мене двоповерхова квартира. Я йду двічі?
Так по-дурному. У нас один будинок, а ми не знайомі.
Це ж Париж.
То що? Хто є хто?
Я Аґата.
Співачка?
-Ви знаєте мої пісні? -Напам'ять.
Весь будинок щодня ними насолоджється.
Мило. Я була на «Голосі» в 2016.
Але ніхто не обернувся, люба.
І що? Судді – ні, але ж люди мене бачать!
Перед локдауном я іноді давала автографи.
Можна піти нагору, чи ми мусимо слухати невідому зірку?
Агов, ввічливіше.
Це мій дім. Говоритиму, що захочу.
Чоловіче...
Соціальна дистанція, чорт забирай!
Якби не це, я б тебе вклав.
Ви ж не будете битися. Це смішно.
Будьмо розумнішими за це.
Як діти на шкільному дворі.
Він, а не я!
Отож-бо.
Добре.
Не проблема. Познайомимось?
Добре. Я Самуель, спортивний тренер.
Ніхто не питав про професію.
Просто ім'я й поверх.
Можете хоч раз без ворожості?
Я лише хочу піти нагору.
Як і всі ми.
Не я.
Я живу на першому поверсі.
У квартирі консьєржа, з дружиною, Паолою,
сподіваюся, вона скоро приїде.
А мене звати Клер...
Адвокатка з кримінальних справ.
Мій чоловік, Мартін – ілюстратор наукових видань.
Нашу дочку звати Луна.
Ми праворуч, на прогон вище, там, де балкон.
Чудово.
Тож...
Єдиний власник серед орендарів.
От бачите. Це не так вже й складно.
Так, це...
Божевілля. Аби познайомитися, знадобився вірус.
Дівчини з квартири навпроти нема. Її теж треба насварити.
З Північної Африки. Виглядає підозріло.
Ще й расист.
Ні, я іммігрант з Бельгії.
Що означає «ще й?»
-Ще й що? -Ще й агресивний.
Може, запаркуєте свій джип зовні?
Він же навіть не мій.
Зі стікером «Зроблений у Бельгії й пишаюся цим?» Не ваш?
Він орендований.
Так вигідніше для податків.
Добре. Чи могли б ви паркувати своє податково-вигідне орендоване авто назовні,
щоб дітям було де гратися?
І я б хотіла запропонувати
посадити пермакультурний город.
Авто вкрадуть, а в мене буде часник і гнила морква? Ні, дякую.
Дуже дякую.
До зустрічі, малий.
Ходімо, люба.
-Обережно. -Гаразд.
Не пощастило. Бельгійці зазвичай милі.
А нам дістався мудило.
Це не тільки тобі! Чекай!
Пандеміє, пандеміє
Ти не подруга моя
Пандеміє...
Забирайся подалі звідсіля
Пандеміє, пандеміє
Дай нам спокійно жити
«Змушує кашляти», Раулю.
П'ять букв.
COVID.
Пандеміє, пандеміє
Дай нам жити так
Як ми жили колись
До того, як нас замкнули!
Забирайся! Геть! Зникни! Іди! Куди?
Маленька Лілі...
У мене хороші новини...
і погані – для тебе.
Пандеміє, пандеміє
Не забирай моїх друзів!
Дай нам жити, дихати
Існувати, кохати
Пандеміє, пандеміє
Скоро час твій назріє
Бійся
Так, бійся!
Пандеміє, пандеміє
Бійся чудових лікарів
Що працюють численні години
Аби повернути наше щастя
Пандеміє, пандеміє
Скоро це закінчиться
Бо, дозволь сказати тобі, Врешті, завжди перемагає...
Життя!
Знято!
-Супер! -Супер.
Бомба.
Так мило.
Усе працює.
А хто такий пан Демія?
Пандемія. Вона, пандемія.
Пандемія?
Типу як COVID?
А мені ще було цікаво: «Чому вона з ним не дружить?»
-Я такий дурний. Вибач. -Коханий.
Думаю, це твоя вимова спершу збила мене з пантелику.
-«Пан Демія...» «Пандемія». Чіткіше. -Добре.
Я не співак, але ти мене розумієш.
Ти запостиш це в Інсту?
Не в твою?
Звісно, але в тебе більше підписників.
Це правда, в мене більше.
І чим більше переглядів, тим вищий шанс, що мене помітять.
Так. Але...
Мені трохи незручно, розумієш, я тренер.
Тож це може...
Думаю, мої підписники не зрозуміють.
Не зрозуміють що?
Як я це поясню?
Пиріжечку,
для цих жінок я типу хлопець мрії.
Я їх щодня треную.
Підштовхую, стимулюю. Такий я хлопець.
Думаю, постити таке відео –
це зрада для них.
Зрада? Вони знають, що в тебе дехто є.
У всякому разі, я їм не казав.
Розумію, то це платформа для інтрижок?
Що? Ти себе чуєш? Це маркетинг, Аґато.
А я ховаюся під час трансляцій. Ідіотка.
Це моя робота.
Тоді роби свою роботу деінде.
Я втомилася ховатися заради твоїх в'ялодупих фанаток.
Зрозумів?
Яке завдання?
«Підкресліть дієслово червоним, складений підмет синім,
перепишіть речення, вилучаючи прикметники».
«Увага: Складеного підмета може не бути».
Правильно. Це зрозуміло, так?
Що таке складений підмет?
Базілю, я вже пояснював складені підмети.
Будь уважним.
Складений підмет?
У тебе є сполучення і підмет.
Індивідуальне і колективне.
Я це не вигадую.
«Складеного підмета може не бути...»
Ось. Що це означає?
От є один... а ще є інші.
Вони складають ціле.
Що?
Однина, множина?
Точно. Однина і множина. Ти розумієш.
Тоді чому «Кімаміла» – складений підмет?
Кіл-ма що?
«Кімаміла»!
Я не пам'ятаю, що це.
Серйозно, Базілю, це було давно.
Я іду до Мілана вчитися.
Точно. Готуватимешся до іспитів зі своїм хлопцем.
-Порозказуй мені. -Присягаюся!
Тату. У трусах?
Я не в трусах.
Я тренуюся. Твій брат просив допомогти зі школою.
Тож я йому допомагаю.
Це божевілля. Усі мої магазини зачинені,
а я не маю часу на тренування.
Я буду допізна.
Ні!
Ти залишаєшся тут. Нам не можна виходити, Віктуар!
Мені можна! Мені 16!
Я не в групі ризику. Ти крадеш мою юність!
-Ні. -Мені начхати, я пішла.
Віктуар, тобі не можна виходити! Допоможи братові!
-Помрій! -Що таке складений підмет?
-Що? -Тато не знає.
Я чудово зрозумів.
Я просто хочу впевнитися, що правий.
Ви двоє такі загублені.
Допоможи братові, або я тебе загублю.
Відклади це.
Це підмет.
Так, але...
книжка каже складений, але там лише один.
От що він не розуміє.
Ні, це синтаксис.
Ось, «складений підмет» для підмета,
«складений присудок» для присудка.
-Саме так я й пояснив. -Ні не так, тату.
Так, це. Це синтаксис.
Ти маєш робити частину роботи сам.
Тату, відпусти мене. Благаю.
Віктуаре, іди до себе
і зустрінься з друзями в Zoom чи ще десь.
Але ти залишишся тут.
Чарівно, ПВВ!
Якщо Мілан мене кине, це твоя провина!
Було б чудово.
Бо я його терпіти не можу.
Він недоумок.
-На чому ми зупинилися? -Що таке ПВВ, тату?
«Пішло воно все», напевно.
Гаразд...
Спробуй сам, я тебе прикрию.
Якщо будуть проблеми, спитай мене.
Привіт, Базілю. Не забув про наш Google Meet?
Ні, звісно ж ні.
-Це твоя вчителька? -Так.
Вітаю, пані Сантос.
Вітаю, пане.
Вітаю, пані. Перепрошую.
Мій малий трохи заплутався з цим «Кіл-ма-міллером».
Я розумію принцип.
Ви мене чуєте?
Я вас чую і бачу теж.
Це відеоконференція, тож усі можуть вас бачити.
Тоді бажаю вас всім гарного дня в школі.
Дякую, пане.
Почнімо.
Складений...
Час іти в душ.
Добре! Гарного душу, пане Боґасcян.
Нагадую вам, що...
Діти, будь ласка.
Складений підмет...
Базілю!
Ми мусимо пам'ятати, що він визначає узгодження
зі складеними присудками...
Двадцять чотири!
-Сім на чотири -Двадцять вісім
-Вісім на чотири? -Тридцять два!
-Дев'ять на чотири? -Тридцять шість!
Дванадцять на чотири!
Таблиця п'ять!
-Один на п'ять? -П'ять!
-Два на п'ять? -Десять!
-Три на п'ять? -П'ятнадцять!
-Чотири на п'ять? -Двадцять!
-П'ять на п'ять? -Двадцять п'ять!
-Шість на п'ять? -Тридцять.
-Сім на п'ять? -Тридцять п'ять!
-Вісім на п'ять? -Сорок!
-Дев'ять на п'ять? -Сорок п'ять!
-Десять на п'ять? -П'ятдесят!
Так! Добре!
А зараз, усі наші парафіяни,
будь ласка, встаньте для таблиці шість.
-Один на шість? -Тоскно!
-Давай, два нан шість? -Ні-ні.
-Три на шість? -Ні, давай щось інше.
Давай зробимо щось... типу репу!
Реп? Добре.
-Один на шість! -Шість!
-Два на шість! -Дванадцять!
-Три на шість! -Вісімнадцять
Подивися на батька. Наче готовий для прогулянки місяцем.
Ти як, Мартіне?
Усе гаразд?
-Тату! -Агов, Мартіне!
Земля викликає Аполон-13.
Чотири на шість?
Двадцять чотири!
-П'ять на шість? -Тридцять!
-Мартіне! -Тату!
Мартіне!
Дякую.
Смерть від COVID, не підхопивши його – це дурість!
Усе нормально.
Базілю! Заходь.
Чорт...
Чорт.
Так, так! Гарної відпустки.
Ні, я вигулюю собаку.
Я вигулюю свого собаку.
-Агов, Дієго. -Так?
Не мий машини, мий будівлю.
Так, але...
Звідси я можу слідкувати за новою мешканкою.
І?
Хвилину.
Її звати Лейла Ілелі.
Вона прийшла на світанку.
Ховаючись під каптуром і маскою.
Відтоді – ані звуку.
Вона увесь будинок заразить.
Ось.
Якщо можеш, виміряй непомітно її температуру.
Я можу спробувати.
Слід вимірювати температуру всім, хто заходить.
Не пускай нікого... з 37,5 і вище.
Добре.
37,5 – межа!
Тихо, тихо!
Не нюхай все навколо!
Лови.
Усе гаразд.
Заспокойтеся, пане.
-Я не бачу. Хто ви? -Поліція! Зібралися на узбережжя?
-Вигулюю собаку. -Що?
-Я вигулюю свого собаку! -Якого собаку?
Він... чорт!
Чорт, мій собака. Базілю?
Звісно, він утік.
Паспорт і дозвіл на вихід, будь ласка.
Так, ось вони.
Я не відчув, як вислизнув повідець, через латексні рукавиці.
-Він, певно, пішов додому. -Хто?
Мій собака, Базіль.
Я не бачу вашого лиця. Зніміть маску. Все затуманене.
Та це ж самогубство.
Добре, випишемо штраф.
Ви божевільні!
Образа офіцера, штраф на 7 500 євро.
Не нервуйте мене, стає ще туманніше!
Ми за метр. Ви можете безпечно її зняти.
Не можу знімати маску надворі під час пандемії!
Добре, добре. Зараз.
Ось.
Пане, зніміть будь ласка маску.
Тепер я можу бачити.
Тож ви маєте і мене бачити.
Ні, не треба. Ні, я зніму її.
Але спершу...
Електрошок!
-Не рухайтеся! -Та ви що?
-Термометр! -Тихо!
Спокійно. Я не хочу зашкодити.
Агов! Спокійно, Базілю.
Бідний пес.
Хто це на тебе вдягнув?
20 670 приєдналися до трансляції. Продовжуємо.
Після пробіжки на 2 км
час спалювати жир на ногах. З чого складається розминка для ніг?
Бокові випади!
Розпалилися? Я – так. Уперед!
Починаємо з правої. У профіль.
Семе!
І розслабилися.
-Семе! -Так?
Життя – це небезпека!
Результати тестів готові?
Ще ні! Я зараз в ефірі.
Зі своїми млявими дупами!
У нас закінчився фенхель. Вмираю, як хочу!
Я в ефірі!
Я зрозуміла. Підеш, купиш?
Вибачте... Вагітна сусідка.
Допомагаю їй під час локдауну.
Цілком природно!
От-от повернуся!
Друга нога, перш ніж взятися за фенхель.
П'ять, шість, сім...
Лови!
Швидше! Я не можу піти! Погана ідея – спати з сусідкою!
Я слідкую за твоєю трансляцією!
Довбень!
Гівнюк!
Козел, дурень...
Це все, дівчата.
Ви молодці, я вами пишаюся.
Це мої фітоняшки!
До завтра! Цілую! Бувайте!
Вісім тисяч!
Чортів фенхель!
-Я не можу піти, я використав свій дозвіл! -Що?
Ні, я йду.
Агов, малий.
Позичиш мені свого собаку?
Я саме використав свій дозвіл. З собакою гуляти дозволяють.
Він не мій.
Нестрашно, я його поверну.
Не можу.
Моя дружина не дозволить.
-Твоя дружина? -Так, дружина.
У вас теж є. Ви знаєте, як воно. Ваша дружина.
Моя дружина. Д-Р-У-Ж-И-Н-Н-А, дружина.
Одна «н».
Яка різниця?
Але не кажіть їй. Вона ще про це не знає.
Пані?
Пані що?
Добридень, пані. У вас усе гаразд?
Ні. Що тобі треба?
Я позичаю собаку людям з використаними дозволами.
Цікавить? Тисяча за хвилину.
-Ти ж сказав «позичаю»? -Так, за гроші.
Геть як твій батько.
Не забагато?
-Штука за хвилину? -Як щодо десятки?
Краще.
Але ні, дякую.
Нащо тобі гроші?
Не досить татових?
Ну й добре. Треба йти заробляти грошенята.
Правильно. Забирайся і оббирай інших невдах!
Маленька порада.
Знизь ставку.
Якщо хочеш прибутків.
-Краще один євро. -Добре.
-Дякую, пані. -Луїза!
«Пані»!
Звісно, Ваша честь, Кевін не усвідомлював, наскільки це серйозно.
Правда, Кевіне?
Я був на мості, кидаючи каміння в Сену.
Ні!
Кидаючи бруківку?
-На знак протесту? -Ні!
Так, присягаюся. Ви кидаєте її,
отак, з обертом,
І... вона вдарила поліціянта.
Ваша честь, я не міг повірити. Жахливий нещасний випадок.
Пане Луїсон, виходить, ви змінюєте свої свідчення?
-Саме так. -Ні!
Кевіне...
Мене зупинили двоє ідіотів-поліціянтів.
-Я виступаю в суді! -Я не побачив мантії!
Вибачте.
Ваша честь, можна, будь ласка, швидко порадитися з клієнтом?
Як? Це відеоконференція.
Я розумію.
-Де Базіль? -Він не прийшов додому сам?
Що? Сам!
Ти покинув його?
Адвокатко Бекар, ви тут?
-Де мій собака? -Не кричи! Мама працює!
-Базілю! -Вибачте.
Чорт! Я перед суддею! Геть звідси!
Мало того, що цей хлопак щось белькоче,
суддя – гальмо!
Хто це белькоче?
Адвокатко Бекар, ми чуємо вас.
Ви вимкнули відео, а не звук.
Бл... Вибачте, Ваша честь.
Ви майже вилаялися!
Базілю... Кевіне!
Луно, не виходь без маски.
У нас тут сімейний конфлікт.
Приходьте у в'язницю, тут спокійніше!
Я прошу відстрочення, аби піти й проконсультуватися
з клієнтом приватно.
Ні, жодних очних зустрічей. В'язниці – розсадники зараження.
Хто це говорить?
Це слухання надто хаотичне.
Відкладено до 5-го!
-Дякую. -Нізащо! Я не залишуся...
Твоя донька вийшла без маски.
Не можна отак переривати слухання.
Це й так важко робити по відео.
Вибач, але, схоже, ця справа програшна. Я б її кинув.
Ні, я не кину. Я борюся за своїх клієнтів.
П'ять років, повно дрібних справ! Це принизливо.
Підтримай мене, не нагнітай.
Я підтримую, кохана.
Але ти не можеш і далі ходити до в'язниці.
Зрозуміло?
Гаразд, уперед.
Постривай.
Привіт.
Базілю, любий!
Я так злякалася.
Базілю, я люблю тебе...
Я сумувала.
Я теж тебе люблю.
Я боялася, що ти загубився.
Він був зі мною, іншим Базілем.
Дякую, що знайшов його.
Без проблем.
Ходімо.
О, Луно. Почекай.
Я дещо для тебе маю.
-Ось. -Що це?
Гроші, що я заробив, позичаючи його людям без дозволів.
Оскільки це твій собака, це твої гроші.
Це жарт?
Ні, це подарунок.
Ти просто жахливий!
Здавав мого собаку?
Його ж могли вкрасти!
Але я був поряд.
Так, звісно!
Я не хочу твоїх грошей. Вони брудні.
Як машина твого тата!
Що ж, приятелю.
Якщо це твоя дівчина, раджу швидше змінити пластинку.
Браво!
Слава лікарям!
Дуже вам дякуємо!
Дякую. Дякую.
ЛІКАРІ, ПОЖЕЖНИКИ, МЕДСЕСТРИ. БРАВО!
Докторе Ґабріелю!
-Докторе Ґабріелю! -Морська свинка жива.
-Я не про це. -Я ще не маю результатів.
Річ не в цьому. Це щодо моєї дружини.
Я не можу нічого дізнатися. Я хвилююся.
Ніхто не відповідає.
Будь ласка?
Дякую.
Паола Романо – моя пацієнтка.
Доктор Ґабріель.
З Інституту Пастера.
Так?
Вона вже не в реанімації?
Їй значно краще.
Чудово. З'єднаєте мене з її поверхом?
Так?
Яка пацієнтка?
-Юсефе. Пані Романо? -Романо?
-Романо. -Точно, Паола.
Щойно привезли її сюди на відновлення.
Добре. Де вона?
Вона онде.
Пані Романо?
Ваш чоловік телефонує.
Алло?
Кохана!
Я такий радий чути твій голос.
Як ти?
О, мій Дієго!
Як робота в будинку?
Певна, ти без мене пропадаєш.
Паоло, кохана...
Ти маєш розповісти, як почуваєшся.
Послухай,
твої пташки чекають на тебе.
А ти ні?
Я теж, кохана.
Я теж.
Докторе!
-Так? -Дякую.
Олігоелементи.
Я хвилююся, що результатів ще нема.
Певно, зайнятий.
І всі його працівники пішли.
А це ще що?
Оксиметр. Вимірює рівень кисню в крові.
Якщо нижче, ніж 95 відсотків, це...
-Що? - 52!
Чорт, я заразився. Воно пішло в легені.
Клер!
Не той палець.
Ось.
О, так.
Дякую.
-Твоя черга. -Я в нормі, дякую.
Я знаю, що дихаю.
Може, даси уже спокій з цими неврозними штуками?
Добраніч.
Забагато сексуальної напруги.
Може й вибухнути!
Кохана...
Ти гаряча.
Так, дуже гаряча.
-Ти поміряв мою температуру? -Ти сказала, що гаряча.
Гаразд, вибач! Кохана...
Давай не кохатися. Збережемо енергію для боротьби з вірусом.
-Згода? -Так, маєш рацію.
-Дякую. -Будь ласка.
Ось.
Малюнки, квіти, вірш.
«Луно, я хочу твоїх обіймів».
«Ти – моє сонечко. Подаруй мені цілунок,
схований в моїй руці».
Краса! Жінки таке люблять.
Я не можу це показати.
А що може статися?
Боїшся, що не спрацює? Так люди і вчаться.
Якщо я не можу це продати...
можна й випити!
Алкоголь повільно вбиває.
Та й добре. Ми не поспішаємо.
-Так, але... -Нічого. Він ще дезінфікує.
О, добре.
Чорт, ти не такий вже й дурний!
-Як пахне? -Не знаю, персиком?
Вітаю.
Ти відкрив для себе персиковий гідроалкогольний антисептик
від Рауля.
Ого.
Базілю,
завдяки нестачі гелю ми наб'ємо штани золотом.
-О ні! -О так!
Чисте золото!
Піддослідна, самка морської свинки,
щойно отримала другу дозу вакцини.
Усе добре, перспективно...
Лілі!
Лілі! Повернися!
Повернися! Ну ж бо!
Один, два, три, чотири...
Ну ж бо, Лілі!
Професоре?
Так! Іду!
Іду!
-Так. -Так.
Так.
-Є вже результати тесту? -Ні. Потерпіть.
-До побачення. -Ще дещо!
Уже думали про публікацію у нас?
Редактору подобається концепція.
-Я за. -Справді? Чудово!
-Коли? -Я маю виправити все, передрукувати.
Тоді надішлю.
Обережно з пальцями.
-Отримали листа? -У мене є все, що треба!
До побачення.
Чорт забирай!
Лілі!
Де він у біса?
Докторе?
Що цього разу?
Коли я отримаю результати, то повідомлю.
Ми тут не через це. Потрібні пластикові контейнери,
що виглядають «медично». Є такі?
Так! У мене є кілька коробок з пробірками.
Ось, дивіться. Усе для вас. Мені вже не потрібні.
Тримайте, до побачення! Дякую і до побачення!
Зачиніть двері.
Давайте.
Двері! Я сказав зачинити двері!
Лілі...
-Шукаєте результати, пане Вчений? -Чому ви ховаєтеся в машині?
Насолоджуюся успіхом.
Закритий у припаркованій машині? Так ви уявляєте успіх?
Хто б казав.
Від Пастера до підпільної лабораторії.
Я пішов з Пастера,
бо прогрес був заповільний.
Дослідження вимагає великих ідей. Декому не до вподоби.
Я віддам усе моєму дослідженню. Поки ви ганяєте
чи продаєте вейпи,
я відданий великій глобальній місії.
Контроль народжуваності.
Перепрошую?
Вірус же з лабораторії?
Білл Ґейтс,
тіньова держава, вакцинація...
Усе, аби стримати народжуваність.
Не майте нас за дурнів, пане Вчений.
Ми не повні ідіоти.
Ви добре поінформовані.
Атож.
-Маєте рацію. -Я знаю.
До речі, ви відчули це під час тесту?
Що?
Я вставив мініатюрний чіп Windows.
Це мета назальних мазків.
Якщо знайдете морську свинку, принесіть в лабораторію. Дуже заразна.
Хоч я й так тепер завжди можу вас знайти.
Це маячня...
Я знаю, що він пішов з Пастера.
Він індивідуаліст.
Цей чоловік – геній.
Так...
Скоригує дослідження, тоді надішле мені.
Звісно.
Але не здумай мене кинути, Яннісе.
Я буду штатним працівником, га?
З контрактом!
Гаразд.
Почекай.
Я передзвоню.
Ти куди?
Винесу сміття, тоді піду в магазин.
Облиш, я піду.
Ні. Чому ти?
Я обережніший ззовні.
Ти в магазин, я винесу сміття.
-Я винесу дорогою. -Ні!
Чому завжди ти?
Припини робити з мене дитину. Дай грати мою роль
у цій сім'ї. От і все.
Роль у сім'ї? Сміття?
Так.
Гаразд.
Дякую.
Клер?
-Так? -Підійди-но.
Що?
Відкрий пакет.
Відкрий сміття.
Дивись. Ти забула це.
О, дивися... І це.
Так?
-Ви дезінфікуєте візки? -Не розумію.
Забудьте.
Скільки у мене?
36,7. Ви в нормі.
Падлюка.
МАКСИМУМ 2 ОД. НА ОСОБУ
Можете увімкнути конвеєр?
Що?
Увімкніть конвеєр!
Він порожній.
Чорт, просто зробіть це!
Покажіть руки.
Ви здуріли? Мої руки чисті!
Вибачте, не більше двох на особу.
Чому?
Обмеження. Аби уникнути нестачі.
Ввічливіше.
Ні, це ви ввічливіше.
Подумайте про інших людей.
Карта, готівка?
Думаю, карта.
З міркувань безпеки просимо дотримуватися соціальної дистанції.
Стоп!
Усе добре. Дякую.
Боґассян.
-Вітаю, Дієго. -Вітаю.
Агов, ви не проти?
Це мій чоловік дав вам цей термометр?
Так. 37.
-Ви в нормі. -Неймовірно.
Ви не мусите його слухати.
-Бачили його? -Щойно з басейну.
Чорт.
Мартіне?
Відчини. На дверях ланцюжок.
Відійди. Де ти була?
Гарно прогулялася. Вони відкрили парки. Дивися!
Тобі їх Кевін дав?
Що ти маєш на увазі? Який Кевін?
Який Кевін?
Я мусила побачитися з клієнтом.
Присягаюся, я обережно.
На мені були рукавиці, маска, щиток, усе!
Не можу впустити. Ти контактна особа!
Зовсім ні. Відчини.
Ні!
Мартіне...
Мартіне, це говориш не ти.
Це твій стрес, ти ж знаєш.
Тож зроби глибокий вдих і зберися.
-Дякую. -Ось!
Сподіваюся, це допоможе тобі думати. Добраніч!
Мартіне, відчини двері!
Луно!
Відчини!
Дякую!
Луно, відчини.
Ходи сюди.
Браво! Чудово!
Чудово! Справді, фантастично!
-Браво! -Браво тобі.
Дуже класно! Браво...
Браво!
Добраніч!
Пандеміє, пандеміє
Краще бійся, так
Чудових медичних умів
Що працюють понаднормово!
Великий цьом і браво вам усім!
Чорт! Чорт забирай!
Дитина?
Кендзі Жірак репостнув «Пандеміє, Пандеміє»!
Кендзі Жірак, сонечко!
Це не фейк?
З 1,7 мільйонами підписників, думаю, ні!
Чорт забирай!
У мене неймовірні перейми.
Дихай, дихай.
Ще не час.
-Отак. -Усе гаразд.
Це емоції.
Диви, як збільшуються підписники.
Це божевілля.
Я гідна підписників Кендзі Жірака.
Браво!
Мартіне, відчини.
Це і моя квартира, чорт забирай!
Мартіне!
Вікно у моїй спальні застрягло.
І це єдине вікно?
-Ну, я... -Та продовжуй.
Це ж не твій дім. Розкидай тут все.
Кляті орендарі.
Ну як?
- 276 євро. -Добре.
Дуже добре. Навіть краще!
Тож ви не збанкрутуєте.
Мені подобається тут малювати.
І ви мені подобаєтесь.
Якщо тут буде магазин вейпів,
я не зможу приходити.
Що? Навіщо мені магазин вейпів?
Не кажіть татові,
та якщо збанкрутуєте, він викупить вас,
аби продавати вейпи.
Або якщо помрете від COVID.
Він ще не знає. Лишається чекати.
От гівнюк!
-Бар зачинено! -Вітаю.
Я чув ви продаєте антисептик для рук.
Із запахом персика. Може бути?
Відчинено. Заходьте.
Вітаю. Скільки коштує?
Десять євро кожен. Два за 17.
Я візьму чотири.
34 євро.
О ні. Тільки готівка.
Що?
У мене наче COVID.
Воно просто без смаку.
Так, це я.
Тоні, я не можу говорити.
-Коли ти будеш вдома? -Я не знаю.
Ти у своєї мами?
Слухай, я мушу йти.
У її мами.
Я не знаю.
Бери брата, він у старої. Ми йдемо.
Що?
Вона не повернеться, визнаймо.
Вона назвала мене «Тоні». Це завжди поганий знак.
Ну ж бо, беремо машину.
Не кажи мамі! Зрозуміла? Ми її здивуємо.
Ходімо. Поїхали.
Господи. Де я поклала свої ключі?
Базілю!
-Що цього разу? Я зайнятий. -Ходімо.
-Що? -Ми їдемо.
-Куди? -На південь. З мамою.
-Що? -Поквапся! Чорт, Базілю!
Базілю!
Тільки не знову.
Не можу потрапити, сама!
Ключі у чоловіка.
Не знаю, чому затримується. Скоро має бути вдома.
-А ви? Їдете? -Ні, я...
Прибираю речі. Дивовижно, скільки лайна можна накупити.
Так. Особливо вам.
Схоже, ваш чоловік повернувся.
Я врятована.
Смачної вечері.
Дякую.
Базілю!
Базілю, ходи сюди, або я тебе витягну!
Тату... Я не хочу їхати, справді. Тату, я не можу! Я не можу їхати! Не можу!
Ну ж бо, годі!
-Тату! -Базілю, не зли мене!
І ти смердиш алкоголем!
Навіщо нам їхати зараз?
Припиніть давати моїй дитині алкоголь. Йому й дев'яти нема.
Я не давала! Він допомагає продавати антисептик.
Зміна напрямку бізнесу! У твого малого талант. Це дещо.
Не дасть загарбати мій бар!
Що ти там наплів тій жінці?
Чорт. Не дивіться на них.
Просто поводьтеся природно.
Що за чорт?
-Ходімо. -Неймовірно.
-Стоп! -Зупиніться, будь ласка!
Що він робить? Пане!
Відійди.
-Вибачте, пане! -Що цей бовдур робить?
Пане, зупиніть машину, негайно.
Заглушіть мотор.
-Вийдіть з машини. -Я?
Так, пане.
Що за маячня? Що ви робите?
Їжджу подвір'ям. Це дозволено, вибачте.
Я знаю, що нам не можна назовні, але...
Не розумію, чому не можна їздити всередині.
По-перше... По-друге, я щойно придбав цю машину.
Я маю право користуватися.
Чому ви користуєтеся нею з двома дітьми?
Коли я вийшов, вони гралися.
Тож, аби їх не переїхати, я їх впустив.
Бо зараз не час везти їх у швидку.
Так, діти? Я сказав: «Застрибуйте».
Ось чому.
Нам повідомили, що хтось за цією адресою
не дотримується карантину.
-Це я дзвонив. -Перепрошую, пане?
Це я дзвонив.
Бо одна жінка ігнорує правила.
Вона одним прогоном вище, зліва.
Щойно настає ніч, вештається надворі...
щось підозріле, гадаю.
Гаразд, ми її перевіримо.
-Було б чудово. -Зробіть послугу, припиніть клеїти дурня.
Ще кілька метрів уперед і назад
і я піду нагору. Чесно, я втомився.
Я розумію.
-Добраніч, пане. -І дякую.
-Добраніч. -За все, що ви робите.
Повністю забив їм баки.
Ось так.
-Добрий вечір. -Вітаю.
Нам сказали, хтось на цьому поверсі не...
Це правда. Тут, так. Він мене з квартири вигнав.
Мартіне? Відчини.
Тут поліція.
Офіцер. Офіцери.
-Доброго вечора. -Доброго.
-Хтось порушує локдаун. -Так. Вона.
-Так. -Маячня.
Ні. Я дзвонив щодо сусідки.
А вона буває у натовпах і приносить вірус додому.
Видаєш мене?
Це божевілля.
Як адвокатка, я відвідую клієнтів під арештом.
-А чому вночі? -Я не ходжу вночі!
-У вас ковдра і подушка. -Це все він.
Ви ходите до в'язниці вночі?
-Вона адвокатка. -Але я ходжу вдень.
-Ви його адвокатка? -Ні, він мій чоловік.
То ви подзвонили, аби видати дружину?
-Ні, сусідку. -Сусідку?
Ви його сусідка, і він вигнав вас із квартири?
Ні, я його дружина, адвокатка, живу тут.
Вона моя жінка, вона живе тут.
Сусідка живе там, але це не її квартира.
Жінка навпроти не живе тут?
Ні... Тобто, вона сквотерка.
Вона виходить уночі, тож я подзвонив.
-Видаєш сусідку. -Так, я видав її.
Ні, вона уже пішла.
-Вона пішла з не своєї квартири? -Так, зараз ніч.
Так.
-Зараз ніч? -Так.
Гаразд.
Ми повернемося.
-Впустіть дружину, якщо це ваша дружина. -Звісно.
-Добраніч. -Добраніч.
-Дякую. -Дуже вам дякую.
До зустрічі.
-Мамо, ти вже не хвора? -Ні, люба.
Стривай, вона небезпечна!
Забирай.
Так, ось тобі й на.
Джип поїхав.
Якась божевільня.
-Локдаун. Усіх дістане. -Це точно.
Так?
-Дієго, як ви? -Добре.
-То ви тепер палите? -Так.
Я читав в Інтернеті, що нікотин захищає від коронавірусу.
-Зовсім ні. Повна маячня. -Справді?
Найкращі ліки...
це вакцина, над якою я працюю, Дієго.
І зараз мені треба підтвердити мої дуже, дуже добрі результати з Лілі.
Ні, ні! В жодному разі!
Не на птахах моєї Паоли. І не мрійте!
-Подумайте про дружину. -Я думаю!
Це Плюм. Улюблениця дружини.
Дуже сумує без Паоли, як і я.
Ні.
Гаразд, дурнику. Твоя черга.
Легко і обережно.
Пізно. Зробимо це завтра.
Привіт. Ого.
Це пряма трансляція... акустична.
Акустична.
Ти в кадрі.
-Що? -Відійди.
-Будь ласка. -Так.
Дуже гарно.
Дякую. Добре, лишайся там.
Привіт, любителі і любительки музики.
Ця пісня – для вас, для тих, хто бореться.
Пандеміє, пандеміє
Ти мені не подруга
Привіт, доку!
Що вже, Луїзо?
-Що трапилося? -Нічого. Порізався, поки голився.
-Більше порізався, ніж поголився. -Чого тобі?
Я використала один з контейнерів для аналізу сечі.
-Залишити? -Я надто зайнятий.
-Все одно повільно. Вакцина і все таке. -Так.
-Результати тесту! -Так, я вивчаю.
Наука вимагає пошуку відповідей.
Припини шукати, почни знаходити. Моя вимога – відкрити бар!
Ти зав'язала з алкоголем?
Ні, я під зав'язку напилася!
Він геній. Він знайде вакцину.
Приголомшу усіх у журналі.
-Я допоможу. -Дякую, Дієго.
А тепер!
Бальзамін сюди.
І овочі туди. Ні, замало сонця.
Їм буде замало сонця. Овочі на цей бік.
Мамо, зробимо будиночок з ящиків?
-Звісно. -Так.
Ходімо.
Луїзо, було б чудово якби ми могли всі сидіти тут надворі.
Можна позичити стола і стільці? Така погода...
Ні. Зачинено. Це нелегально.
Так, уперед!
Чепурите двір?
-Хороша ідея. -Може, допоможеш нам?
-Чудово! -Так.
Повісимо це. І парасолю.
Можеш покласти це туди?
Давай, Дієго.
Гарно!
Гарно, правда?
Луїзо...
Як прекрасно.
-Ви все це зробили? -Так.
Ми тут подумали, може... коктейлі?
Яка хороша ідея.
Вам не здається, що це наче обмежує нашу свободу?
Ви відчуваєте, що ситуацію роздувають?
Ви надто близько! Клер! Луно! Хоч за метр!
-Він виглядає трохи знервованим. -Трішки.
-Тату, дивися! Антисептик для рук. -Що? Яка лабораторія це виробляє?
Ручна робота! З Лабораторії Рауля!
Гарантовано понад 99% алкоголю, з запахом персику.
Ось, дивись.
Подвійне призначення. Антисептик для рук. Якщо не відчуєш запаху, в тебе COVID.
Це геніально. Я повідомлю журнал.
Ходи до нас, не сиди в чотирьох стінах.
Я й так маю спуститися, щоб побачити доктора Ґабріеля.
-О, вже є результати? -Ні, це щодо іншого.
-Як щодо барбекю? -Зараз?
Вибачте, мій начальник.
Ходи, я хочу дещо тобі показати.
Вітаю, пане Юзан.
Точно. Жильбер. Я звикну.
Я добре. А ви?
Ні. Ну... Локдаун все ускладнив.
Зараз нелегко.
Але не хвилюйтеся, я пояснила судді,
що Кевін заслуговує на другий шанс...
Він попросив нового адвоката?
От малий засранець.
Чорт, я шість місяців боролася
за тупого гівнюка, який без поняття, хто й далі змінює його історію.
Так! Він тупий.
Аби вдарити поліціянта бруківкою і сказати, що кидав камінці,
треба бути дуже тупим.
Це ваш племінник?
Я не знала.
Тепер, коли я знаю, він здається трохи схожим на вас.
Він ваш племінник по братові, чи дружині, Жильбере?
Пане Юзан, так. Вибачте.
Алло?
Так, добре.
Так. Добре, поговоримо про це завтра.
Бувайте!
-Усе добре? -Так. Робота, знаєте.
Це добре.
Зроби, щоб тебе почули. Я згоден.
Бачиш, це ти. Він намалював це для тебе.
-Базіль? -Малий бельгієць, не твій пес.
Батько йому не допоможе.
А такий малий, як він, такий чутливий...
Це рідкість, мила моя.
Припини! Не роби так, не муркочи.
Можна зайти?
Ви вже зайшли.
Ваше дослідження блискуче. Наші працівники вражені.
Хочуть вас на обкладинці, і спецвипуск.
Коли зробимо?
Коли завгодно. Завтра? Післязавтра?
Це трохи зарано.
Підлаштуємося під ваш науковий графік. Авжеж.
Чорт. Я не відчуваю персику. Це COVID?
Ні. Це сеча. Луїзи.
-Чому ви мені не сказали? -Ви не питали.
Що то за дійство у дворі?
О, так, я знаю. Імпровізоване коктейльне скупчення.
Я таке не схвалюю.
Але що їм скажеш? Люди втомилися сидіти всередині.
-Хочете піти випити? -Ні.
Хоча...
Це може освіжити мозок.
Агов, фітоняшки. Це вагітна сусідка.
Сьогодні тренування SamFit,
особливе: «Жир на дупу і боки»!
Тож міцно тримайтеся за чіпси й сосиски!
Що ти робиш, люба?
Та говорю зі своїми 180 000 підписників.
180 000?
Так.
Поїхали.
-Лілі вас подряпала? -Так, коли міняв її клітку.
Мені треба віднести Лілі до Дюбреїв.
Так, давайте.
Базілю!
Базілю...
Сюди, друже!
Пандеміє
Ну, Дієго?
-Виглядаєте трохи напружено. -Ні.
Ні?
І кинь ти це лайно. Це старий алкоголь.
-Це не гель! -Це щось значно краще!
Спробуй, розслабся.
-Ні, дякую. -Випий!
Добрий, але міцний.
-Клер! -Добрий.
Тобі варто боятися
Так, бійся
У неї гарний голос.
-Мені подобається. -Так собі.
Не подобається?
-Завжди одна пісня... -Так, ну...
З тобою самі клопоти! Припини!
Можемо пропустити кілька кроків.
ЛЮДИНА
Бельгійський вовк вернувся.
Зупинися!
-От халепа! -Назад.
-Привіт. -Ну ти й бовдур!
-Ходи сюди. -Що?
Що з твоєю мамою?
Вона терпіти не може локдаун. Чи тата.
Як і моя. Тато каже, це вигорання.
Давай!
Попереджаю, Боґассяне, я засуджу твій зад!
Ти бісиш увесь будинок. А я та ще акула!
Я більше не замовкну! Давай, забирайся!
Зі своїм джипом! Рухайся!
Пан Власник, нічого і нікого не поважає!
-Клер, припини. -Їдь!
Я не замовкну!
Клер зараз не в кращому стані.
Можеш припинити...
Запаркуюся назовні.
Паркуйся назовні, Жаку Брель!
Як низько він впав.
«Бельгієць і пишаюся цим!»
Ніхто не дарував мені такі гарні вірші й малюнки.
-Тобі подобається? -Дуже.
Вибачте. Це не схоже на неї.
Не вибачайся. Що є, те є.
Я ніколи її такою не бачив.
Вибачте, я зайшла трохи задалеко.
Але я очікувала, що ви дасте відсіч.
Часом боротися не можеш.
Ні, дякую. Не схоже, щоб вам це якось допомогло.
Та ви маєте рацію.
Я просто бовдур.
Проїхав 600 миль, аби вернути дружину.
А моя дочка залишилася там з нею.
Я втратив їх обох.
Не знаю, як говорити напряму.
Я завжди мушу гарчати, домінувати.
Бути надто милим теж зле.
Усі мене поглинають.
Чоловік змушує спати на порозі,
клієнт викидає, як сміття, начальник кидає слухавку.
Ніхто мене не поважає.
Може, й не схоже, але я поважаю.
Те, що ви тут зробили, справді гарно. І так швидко!
Це те ж саме місце, а все ж...
Ви дуже талановита. Дуже. По-іншому й не скажеш.
Якось дивно, коли ви милий.
Добре.
Але дивно.
-А COVID? -Усе ж, це все маячня.
Красиві.
Бальзаміни.
Дивіться, хто прийшов.
-Вітаю. -Доброго вечора.
Не зважайте! Вона ніколи не вітається!
-Вона поселилася у Сандрін. -Так? Хто така Сандрін?
-Поліція! -Саме вчасно.
У неї немає документів.
Що вона робить?
Хто той покидьок, що видав мене?
Усі вони. У різний час.
Ну офігіти. Пишаєтеся собою?
Видамо африканку, що не тусить з нами під час локдауну?
Ви жалюгідні!
Легше. Ти тинялася без діла.
Я тинялася? Гівнюк! Я працюю в лікарні Св. Томи!
-Св. Томи! -Без особистого життя!
Ізолююся, аби захистити батьків, дітей, яких не бачу.
Не контактую, аби захистити вас.
П'ять колег заразилися, двоє в реанімації.
А зараз, якщо ви не проти, я повернуся на роботу.
Будь ласка, зачекайте!
-Думаю, моя дружина у вас. -Приберіть безлад.
Не час для барбекю. Це локдаун, посоромилися б.
-Так, вибачте. -Дякуємо.
Ну...
Ходімо спати. Я...
Луно, ти не можеш спати в тій хижі!
Ну ж бо, поквапся!
-Добраніч. -Добраніч.
Можна залишитися ще, будь ласка?
Ні, вже пізно.
-Що ви робите? -Трохи прибираю.
Я допоможу.
Ні! Скло у цю.
-Це папір, а це харчові відходи. -А пластик?
З папером.
Один забруднює, інший біорозкладний.
Певні види пластику можна переробити, якщо вони чисті.
Гаразд.
Ні, ні! Клер, ні!
От чорт.
Тільки не це. Не у смітті.
Ні! Це велика помилка.
Вибачте. Мені шкода.
Що це? Щось не так.
Після ін'єкції вакцини Ґабріеля людині
виявлено побічні ефекти.
Раптові м'язові спазми,
спричинені реакцією на токсини актинових і міозинових волокон,
крапка.
Я мушу знайти...
інші зразки, аби спробувати...
скоректувати дози.
Гаразд! Усі слухайте!
Говорить професор Ґабріель!
-Не панікуйте! -Що він хоче сказати цього разу?
Тримайтеся на безпечній відстані і зійдіть вниз.
Є результати ваших ПЛР.
У будинку двоє інфікованих.
Клас. Точно ти і той придурок.
Відійди, будь ласка.
Щось не так, пане Ґабріелю?
У мене все добре.
Тож? У кого він?
Добре. Мартін Бекар.
Що? Не може бути!
-Як я міг? -Не може бути.
А другий переможець?
-Дієго Романо. -Точно.
Прошу, більше не контактуйте з іншими.
-Треба буде тестувати ще раз. -Ні.
Ви йдете зі мною.
Я ізолюю вас разом.
Розслабтеся, я добре про них подбаю.
-Тату, не помирай. -Не хвилюйся, більшість одужує.
Є проблема. Це, певно, хибний результат.
Припини. В'язниця, сміття. Ти гралася з вогнем, тепер я плачу.
-Дякую. -Ходімо.
-Не марнуйте часу. -Ходімо.
Тримайтеся.
-Я напишу вам пісню. -Це їм дуже допоможе.
У мене є гідроксихлорохін.
-Агов, припини! -Мартіне!
Бекаре! Боґассяне!
Він плюнув своїм COVID мені в обличчя!
Тоні. Ходи сюди.
Отак, на обличчя.
-Смердить. -Ти як, тату?
Нормально.
Зменшити дозування... і все.
-Усе добре? -Так, просто чудово.
-Що саме ви колете? -Мою вакцину.
Вакцину? У нас уже COVID.
Ні, я мав на увазі... мій антивірус антитіл.
Дезінфекція.
Ваша черга.
Більше мені не довіряєте?
Гаразд.
Як я й казав, надія відродилася, та битва триває.
На сході і в Паризькому регіоні наші лікарні переповнені.
У всій континентальній Франції та заморських регіонах
система напружена.
Та епідемія ще не під контролем.
Тож ми мусимо докладати зусиль і продовжувати дотримуватися правил.
Дієґо, нам краще рано піти спати.
-Ви в нормі. -Я радий, що підхопив це.
Бо, може, буду зі своєю Паолою в лікарні.
Не думай так, Дієго.
-Певен, вона буде в нормі. -Уже місяць.
Так.
Я сумую за нею.
Я не можу сказати їй, що у мене COVID. Не хочу, аби хвилювалася.
Це мудро, Дієго.
Привіт, тату. Ти добре спав?
Ти в нормі?
Ти сумуєш за мамою.
Я поводився як ідіот.
Зроби малюнки чи любовні послання.
Жінки це люблять. Так ти з нею помиришся.
Татку...
Пане Ґабріелю?
Секунду!
-Ви в нормі? -Так, намагаюся... розслабитися.
Добре.
Скажіть, як мій чоловік?
Добре. Він добре сприймає антитіла.
Добре...
Я можу якось допомогти?
Це мило, але ви не можете вилікувати справжню хворобу ефірними маслами.
-Що ви робите? -Танцюю.
Я танцюю.
-Без музики? -Розминаю ноги.
Не розумію. У мого чоловіка не було симптомів.
-Це точний діагноз? -Піддаєте сумніву мою роботу?
І що це?
Припиніть нишпорити!
Дайте працювати.
-Тобі подобається? -Так, дуже!
Красива сосна.
-Це не сосна. Це пальма. -Вибач.
Так давно не виходила, що й дерева не намалюю.
Ходімо.
Гаразд, ходімо!
Ні, Базілю! Почекай на нас!
-Біжи! -Дивись, я швидша за тебе!
Базілю, стривай!
Базілю. Стривай.
От і все, ходімо!
-Я забула, як добре пахне. -Так.
Ходімо!
Ну як?
Це так красиво!
Луно! Все гаразд?
-Боляче! -Усе буде добре.
Мені страшно! Я не хочу до лікарні!
-Я не хочу померти від COVID! -Не хвилюйся.
Боляче!
Луїзо! Будь ласка! У Луни кров.
-О Боже! -Вона впала.
-Я викличу швидку. -Ні!
Ніяких лікарень! Подзвоніть моїй мамі.
Її нема, а тато на ізоляції. Дай глянути.
Глибокий. Потрібні шви.
Може спочатку дезінфікувати?
Так. Персиком.
Не хвилюйтеся. Я приведу лікаря.
Ні! Вона спить, не буди її!
Пані!
-Що таке? -Швидше!
Знаю, ви злі, але мусите піти.
Кохання мого життя стікає кров'ю з підборіддя! Прошу!
-Менше болить? -Ні!
Випий ще.
Поклади це.
Відійдіть. Усе добре. Дай подивитися.
-Обережно. -Що відбувається?
-Мамо, я не хочу вмирати. -Луно!
-Що таке, люба? -Просто трохи крові.
Ляж тут. Підніми ноги.
-Мамо, ти як? -Добре, люба.
Усе буде добре.
-Як тебе звати? -Луна.
-Луно... -Ви могли б одягнути маску?
-На роботі вас оточують хворі люди. -На жаль, не лише там.
-Так. -Давай.
Отак.
-Через тиждень ми його знімемо. -Дякую, пані.
Подякуй Базілю.
Я маю їхати до лікарні.
Знаю, ми всі перегнули палицю, але ми вибачаємося.
Я це зробила для вашої дочки, не вас.
Дякую, за неї.
Мартіне, це я.
Я хотіла сказати, що дочка порізала підборіддя, але...
все добре.
Клер!
Кохана.
Вибач, Мартіне.
Я облажалася, так сильно. Була такою ідіоткою.
Це моя провина.
Я недосить думав про тебе.
Пробач мене.
Я втомилася.
Хочу, аби все було, як раніше.
Я теж, кохана. Мрію про це.
Щось не так?
-Що таке? -Це лише наслідок лікування.
Це дивно. У тебе симптоми, відколи ти почав лікуватися.
Він чудовий вчений. Маємо йому довіряти.
Я люблю тебе.
Відпочинь.
Побічні ефекти... виявлено.
Раптові... м'язові спазми
після ін'єкції вакцини Ґабріеля людині...
спричинені реакцією на токсини актинових і міозинових волокон,
крапка.
Я маю...
Аби знизити м'язові спазми, я візьму коктейль Репрамілу...
і ди... дилтіазему.
-Крапка. -Ви дали їм не антитіла.
Ви їх вакцинували.
Маячня. Ви неофітка.
Злодійка!
-Віддайте. -Вони для вас піддослідні!
-Що там таке? -Жодної небезпеки!
Я можу довести. Я теж це вколов.
І воно працює.
Де ваш дозвіл на клінічні випробування?
Я не люблю тяганини з паперами.
Ми мусимо рухатися. У вірусу є фора!
-Ви божевільний. -Кому ви дзвоните?
Кому ви дзвоните?
Ви робите одну з найбільших помилок в історії!
Годі! Пустіть!
Я професор Ґабріель, один з провідних учених світу!
Чекайте... Луїзо?
-Мій кіт! -Не хвилюйся, розберуся.
Я цього не потерплю! Сором!
Мені соромно за вас.
Лілі!
Це Лілі, морська свинка. Ми мусимо впіймати Лілі!
Це доводить, що вона працює. Лілі!
Лілі!
Я відкрив вакцину. Я знайшов її!
Базілю?
Ти міг би мені допомогти?
Базілю, ти мені потрібен.
Базілю, скажи, чи ця штука рівна.
Думаю, нахилена вправо.
Татку!
-Де мій придуркуватий брат? -У кімнаті.
О, кохана!
Я сумував.
-Почуваюся на 25, коли ти це кажеш. -Зараз ти красивіша.
Припини.
-Мамо, ти повернулася! -О, любий!
Звісно ж повернулась, любий! А ти що думав?
Мамо! Ти тепер не можеш мене так називати.
Луна не думає, що це класно.
О, розумію. Привіт, Луно.
Луна, його дівчина.
-Жінка моєї мрії. -Так, вибач.
-Жінка його мрії. -Он як?
-Семе! -Що?
-Дитина! -Добре. Сумка для пологів.
Тільки з тобою! Я не хочу бути сама!
Ти не сама! Я тут. Більше ніяких дурниць.
Я твій, а ти моя дружина.
Д-Р-У-Ж-И-Н-Н-А. Дружина!
-Любий, я кохаю тебе! -І я тебе кохаю!
Он він іде. Добре.
ДЯКУЄМО
ПАОЛО
МИ
НІКОЛИ НЕ ЗАБУДЕМО
ВАС
МИ
ДОБРЕ
ПОДБАЄМО
ПРО
ВАШОГО
ДІЄГО
Ми народжуємося, ми живемо, ми помираємо.
Мій тато каже, це собаче життя.
Він правий. Тому мене звати Базіль.
І я кажу, що життя все ще чудове.
Єдине, було б краще, якби ми народжувалися в один день.
А тоді помирали в один день.
І ніхто більше б не сумував.
УСІМ ТИМ, ХТО СТРАЖДАВ
ЗА ЛЮДСТВО – НА ЗНАК СОЛІДАРНОСТІ
БАР «ЛЮДЯНІСТЬ»
ДЯКУЄМО САРІ Й РАФАЕЛЮ ЗА НАТХНЕННЯ
І ДЯКУЄМО САРІ ЗА ГАРНЕ ЗАКЛЮЧНЕ СЛОВО