УХАНИЕ В МРАКА (1974)
по романа на Джовани Арпино "Мрак и мед"
Чудесно! Идваш точно на време.
Изтрий си добре краката.
Хайде, влизай.
Точен си. Това ми харесва.
Ходи на пръсти, за да не ми изцапаш пода.
Влизай. Искаш ли кафе?
Господи, толкова си млад! Как се казваш?
Джовани Бертаци. - Та ти си почти дете.
Не знам, толкова си млад. А казаха ли ти какво трябва да правиш?
Командирът ми обясни. - Ето, пий. Кафето е студено.
А може би искаш чашка вермут или лимонада?
Не, по-добре кафе. Може ли да запаля? - Моля.
Фаусто също постоянно е с цигара в устата.
Всички мъже сте пълни с пороци.
Въпреки че ти изглеждаш порядъчно момче.
Студент ли си? - Да.
Браво! Аз съм му леля. Но съм му почти като майка.
От седем години се грижа за него. Ето, тръскай тук.
От онзи съдбоносен ден, по време на маневрите,
когато си игра с гранатата.
Казвам "игра", защото тези маневри се превърнаха в това.
Командирът ми обясни всичко. - И то човек като него –
доста богат. Да, да, богат е.
Силен като лъв,
здрав като бик, и абсолютно сам на този свят.
Ела. Току-що лъснах пода, да не се подхлъзнеш.
Той не е лош човек, но не му възразявай,
не спори с него и не го наричай "капитане".
Само "господине". "Да" и "да, господине".
Разбра ли?
Може ли, Фаусто?
Влизай.
Редник Бертаци, Втора санитарна рота, на вашите заповеди.
Седни тук.
Фамилията няма значение. Името ти? - Джовани.
Добре. Ще те наричам Чичо.
Наричах така и предните двама. Винаги така ви наричам.
Ще те наричам така, дори и да не ти харесва.
Не, не, Чичо е хубаво име.
Е, Чичо? - На вашите заповеди.
Никакви заповеди. Забрави, че си военен.
Вървиш ли? Можеш ли да ходиш? - Да, разбира се.
Сигурен ли си? - Мисля, че да.
Великолепно! Имаме си Чичо, който може да мисли!
Мислителят Чичо! От днес ти е забранено да мислиш. Разбра ли?
Както кажете, господине. - Само трябва да се търпим.
Седем дни – пет плюс два.
И да тичаме в тръс, нали? - Да.
Заминаваме утре в 7 ч. Генуа, Рим, Неапол. Познаваш ли ги?
Неапол не, но не знаех, че ще спираме в Генуа и в Рим.
Защо да спираме? Кой е казал нещо подобно?
Само ако ми се прииска. Това е Барона.
Шестгодишен, кастриран и ме мрази. Постоянно ми се мотае в краката –
чака ме да падна.
Долен кастрат-убиец! Аз го обиждам и той ме мрази. Изправи се.
Хайде, стани.
Доста си дребен, по дяволите! Малко по-висок си от джудже.
И краката ти са къси, нали? Добре, ще пробваме. Да вървим.
Насам. Хвани ме за ръка. Не ме стискай, просто ме дръж.
Хайде, върви.
Да опитаме да повървим. По-бързо! Внимавай! Какво си мислиш, че правиш?
Да не си на погребение? Стой! Обърни се наляво. Давай натам.
Да не те е страх да не изцапаш? Трябва да стъпваш здраво.
Остави отпечатъка си. Забрави за старицата, тя постоянно чисти.
Къде си ме хванал? За протезата ли? По-високо!
Момче, трябва да вървиш в крачка, като часовник. Добре, достатъчно.
И не мисли много. Аз мисля да седна.
Съгласен ли си? - Да, господине.
А сега пийни уиски. - Но, господине, аз почти не пия.
Тук ще пиеш. И без много приказки.
Ще те закърмя с уиски. Вземи. Къде си?
Ако не можеш повече, изсипи си го в джоба,
но да не забележа. Разбра ли?
Стой!
Хитруваш ли, Чичо? С мен не става, приятел. Не и с мен.
Сега ще... Хей, Барон, ти тук ли си?
Сега ще си го допиеш и ще ми дадеш празната чаша. Разбра ли?
12-годишно уиски. Не е шега работа.
Пари ли? - Не, господине.
Дребен си и не можеш да вървиш, но пък не миришеш. Пиеш ли?
Да, господине. - Добре.
От предшественика ти вонеше на конюшня и супа.
Добре, може да си вървиш. Утре в 7 ч. да си тук.
И без да закъсняваш. Чист и спретнат. Всичко ли разбра?
Да, господине.
Е, какво мислиш, Барон?
Малко е глупав, но като цяло е добро момче.
Не те стресна, нали?
Само изглежда лош, но иначе е добър човек.
Долен кастрат-убиец!
Махай се!
Ама че отвратително лято! Да можеше да завали.
Не обичаш жегата, нали? - Не много.
Обзалагам се, че баща ти е селянин. - Баща ми е работник.
Тогава дядо ти. - Той беше търговец.
Тогава прадядо ти. Не спори. - Не.
Кажи ми, селянино, леля ми ли ти каза да не спориш с мен?
Или може би си мислиш, че трябва да ме съжаляваш?
Не, господине.
Какво, не ти ли е мъчно за мен? - Не знам. Предполагам, че не.
Виждаш ли, приспособяваш се.
Косата ти черна ли е? - Не точно. Кестенява е.
А виждаш ли моята колко е черна? Като на гарван.
Жените харесват черната коса. Казват, че е мъжествено.
А имам ли бели косми? - Не, нито един.
Усещаш ли това? - Кое, господине?
Ухае на жена.
Как изглеждат? Високи ли са или ниски?
Явно са млади – мирише на млади подмишници.
Чичо, как изглеждаха? Опиши ми ги! - Не знам, не ги разгледах. Бяха две.
Къде са ти очите? Не харесваш ли жени?
Ако харесваш, трябва да знаеш
кога гърдите им са като круши и кога като кифли!
Мислиш ли, че страдам, че не виждам залеза или купола на "Свети Петър"?
Жените и техните богатства са единствената религия,
политическа идея, истинската родина за мъжа. Разбра ли?
Да го приключим. Давай. - Да, господине.
Пийни и ти.
Ела насам, красавецо.
Пет плюс два – седем дни с този психар!
Няма да го понеса.
И Неапол? Защо му е да ходи в Неапол? Не може ли да спрем в Генуа?
Пристигаме.
В Генуа ми направи услуга – свали си униформата. Имаш ли цивилен костюм?
Не, господине. - Добре, ще ти купя.
Не искам да изглежда, че завися от милосърдието на родината.
Ти не си носач. Наеми на гарата, те са там за това.
Носач се раждаш. - Да, господине.
Носачите и поетите се раждат такива.
Кажи ми истината, на търговец ли приличам или на медицинска сестра?
Не, всичко е наред. - Любуваш ли се на себе си?
Ти да не си и суетен? Тръгвай!
Внимателно, колона! - Виждам. Да отидем натам.
Господине, има коли! - Генуа е културен град, ще спрат.
Благодаря, г-н шофьор.
Постоянно мълчиш, не се смееш. С някое куче ще ми е по-весело.
Хей, Чичо, недей да мълчиш! - Да, господине, но може да сбъркам.
Но ще опитам. - Да видим способностите ти.
Приятен ден, нали? Внимателно! - Приятен ли? Защо?
Не знам. Слънцето пече... - Че това хубаво ли е?
Дъждът е хубав, Чичо. Дъждът е шум, музика.
Разбери, че виждам с ушите си. Да не беше го казвал.
Вие ми казахте да говоря. - Но не и за слънцето.
Кажи ми за онези момичета? - Какви момичета?
Аз ги усещам, а ти не ги виждаш!
Чичо, ти си с мен, за да виждаш и да ми казваш. Е?
Да, има момичета, но повече приличат на...
Чичо, няма да се женя за тях. Кажи ми какви мръсници са. Давай!
Едната е дребна, с червена рокля. - Трябват ми високи и с широк ханш.
Такива обичам. - Има една висока.
Ханшът й? - Нормален. Но носът й е голям.
Висока, с голям нос. Краката й какви са?
Като лопати. - Това е травестит, не жена.
Нататък. Продължавай! - Г-н адвокат, само без чекове.
Има една с широк ханш, но е заета.
Да вървим нататък. Търси някоя висока, с широк ханш.
Каква отвратителна педерастка миризма!
Господине. - Какво има?
Тази е по ваш вкус. - Висока ли е?
Висока е и ханшът й е широк. - А, мацка! Краката й?
Хубави са. - А косата й черна ли е?
Да. - Черна ли е?
Да. - Да или не?
Да, черна е. - Запомни я къде е.
Внимателно! - Господине, стълби!
Ще дойдем утре. - Тръгваме ли си?
Чичо, как трябва да се подчиняваш? Учили ли са те в казармата?
Безпрекословно. - Именно. Утре, Чичо!
Днес не съм готов. Утре ще изживеем всичко.
Внимавайте, стъпало! - Трябваше да го кажеш по-рано!
Брюнетка, с пищен задник. Ще се позабавляваме.
Извинете, господине, ще ми кажете ли къде е тази улица?
Не виждате ли... - Замълчи!
Право нататък и втората вдясно. Вървете спокойно.
Зелено е. Има стъпало. - Така е по-добре.
Не скачай под фиата. 600 или 500 е?
500. - Фалшив е.
Къде е баща ти, Нанси? - В бара, мамо.
Здравейте.
Да вървим да си лягаме.
Чичо!
Тук съм. - Къде беше?
Дават "Бог прощава, аз – не". - Американски глупости.
Обикновен спагети-уестърн. Мога да ти го разкажа.
След това грингото бяга и го преследват на коне.
Той и тя заминават на север. Американщина!
Мирише на лайка. Отвори ли?
Чудесно, донесли са вещите ни.
Чуваш ли свирката на влака?
Специално избрах този хотел. Шумът от влаковете нощем успокоява.
А стаята как е? Какви са стените? - С тапети на цветя.
Има ли картини по стените? Ловни сцени? Римски развалини?
На тази е един господин с цилиндър, който седи до убити зайци.
Казах ти – ловна сцена. Добре, сега може да си лягаш.
Вече не ми трябваш. Ако ми потрябваш, ще те повикам.
Да, господине.
"Да, господине"! Отговаряш стегнато. Роден си за слуга.
Хайде, върви, момиченце. Разкарай се.
И недей да хъркаш.
Малък задник!
Кипва само като му кажа "да, господине", А ако отида по-далече?
По дяволите!
Чичо! - Да, господине!
Купи ли торинските вестници? - Да, купих ги.
Донеси ми ги.
Ето вестниците, господине.
Нещо друго? - И питаш! Че кой ще ги чете?
Вярно.
Можеш да четеш, нали? Ти си студент. - Разбира се. Какво да прочета?
Без спорт и светски хроники. - Значи политика?
Не говори глупости, Чичо. Рошав ли съм?
Не, господине. - Какво ми пука за политиката?
Да не ми гарантират края на света?
Чети обявите. Те са интересни.
Започни с брачните. Обикновено са на последната страница.
Хайде, чети!
"Висока, спортна севернячка, 39-годишна,
иска запознанство с обичащ децата служител в банка, католик."
Дайте ми я с всички недостатъци! Нататък?
"Възпитан ерген иска да се ожени за 30-40-годишно фригидно момиче."
Възпитан иска да се жени за фригидна! Казах ти, че е интересно.
Неотдавна имаше едно такова:
"Некрасива особа, на 56 години, търси този,
който е способен да оцени девствеността."
И друго: "Продава се череп с долна челюст. Обаждайте се по обед."
Достатъчно. Върви да спиш. Трябва да си сваля ръката.
Да можеше да си сваля и главата.
Искате ли да ви помогна?
Не ме разсмивай. Върви си. С какво ще ми помогнеш? Нямам нужда от помощ.
Хайде, върви да спиш.
И не изчезвай. Ако забележа, че те няма, така ще те напердаша,
че ще го помниш до края на службата си.
Да, господине. - Тръгваме в 8 ч.
Добре. Лека нощ. - И не мастурбирай.
Моля? - Не си пипай пишката!
Във влака може и да е весело, но тук не може да се спи. По дяволите!
Сънувах, че съм се върнал в казармата.
Защо му е снимка, когато не може да я види? Но момичето е красиво.
Може би му е дъщеря?
Но защо му е пистолет? За какъв дявол на един слепец му трябва пистолет?
О, извинете.
Няма нищо. Няма нищо, красавице.
Изобщо не ме заболя.
Готово, господине.
Шапката ви, господине.
Г-н Вицозо, клиентът е с една ръка. Половината цена ли да му взема?
Какви ги говорите? - Да вървим.
Как е момичето? - Ниска и кльощава. Около 40 кг.
Кучка, убоде ми пръста! Ако знаех, щях да й дам дървената ръка.
Хей, колко дължа? - 7500.
Задръжте рестото. - Благодаря.
А маникюристката да се научи да работи с инструменти. Да вървим.
Гледай къде вървиш!
Къде си?
Вони на котешка пикня!
Мисля, че беше тук. Да, точно тук я видяхме.
Казано по-точно – ти си я видял. - Да, но сега я няма.
Грешиш, Чичо. Улицата е същата, но мястото е друго.
Там имаше хлебарница. Да вървим. - Не, сигурен съм.
Мислиш ли, че като имаш очи, виждаш по-добре от мен?
Бяхте прав. Ето я хлебарницата. Тук я видях.
И? - Днес я няма.
Ще дойде. Заведи ме в бара и се върни да я чакаш.
Може да намерим друга. - Не, искам вчерашната.
Привързвам се към жените. Сантиментален съм.
И какво да й кажа? - Нищо. Нека тя да говори.
Ще поиска 10 000 лири, но ти ще й дадеш 15 000.
10 за услугата и 5 за да не разпитва. Ако една уличница смята мъжа
за по-нещастен от нея, се превръща в майка.
А аз съм истински кучи син. - Така е.
Кое? - Не, исках да кажа...
Е, Чичо, отиваш ли? - Отивам, господине.
И й кажи истината.
Келнер!
Слушам.
Сладолед и уиски. И ми донеси вестник.
Трябва да намеря вчерашната.
Ако заведа някоя ниска, веднага ще забележи и ще се ядоса.
Да е с широк ханш – разбирам, но защо му е косата й да е черна?
И не просто да е черна, а и дълга.
А ако му заведа този? Голям смях ще падне.
Господи, по-добре гея!
Че е дълга – дълга е, но е блондинка.
Здравей. Какво правиш?
Търся момиче. - Е, намери.
Казвам се Мерилин. Какво има? Пари ли нямаш?
Не, работата не е в парите. - А в какво?
Ами... търся брюнетка с широк ханш.
А сутиенът й кой размер да бъде? - Размерът няма значение.
Аз бих тръгнал и с теб, но един приятел ме помоли.
А той харесва високи, чернокоси и с големи задници. Разбра ли?
Тогава му трябва Мирка.
Мирка, един римлянин иска теб.
Мен ли искаш? - Може би.
Да или не? - Косата ви черна ли е?
Да. Защо? - А дълга ли е?
Искаш да ме чукаш или да ми правиш прическа? Чухте ли, професоре?
На мен ми е все едно, но един приятел търси такава.
А ако не дойда? Защо той сам не прецени?
Не може да ви види, сляп е.
Сега разбирам. Бедничкият! - Ето така не трябва да му говорите.
Без съчувствие. Иначе той... - Да не е извратен?
Бях с един гърбушко, който ме насили.
Не, той е културен. - И гърбушкото беше културен.
Извинете, къде живеете? - Зад ъгъла. Ул. "Св. Бригита" 9.
Добре, след пет минути ще дойдем. Чакайте ни, г-жо Мирка.
Приятен ден, професоре. - Лека работа, Мирка!
Да ви донеса ли още едно уиски? - Не, достатъчно. Задръж рестото.
Тръгвай, тръгвай.
Уредих всичко, господине. Казва се Мирка и ни чака у тях.
Браво! Искаш ли сладолед? - Няма да откажа.
Сигурен ли си, че е вчерашната? - Да, тя беше до хлебарницата.
Тогава да тръгваме.
А сладоледа, господине? - Не искам повече, надух се.
Да атакуваме, Чичо! Да развеселим нашия приятел!
Какъв приятел? - Виждаш ли, започваш да поумняваш.
Не виждам накъде вървя, пълен мрак е.
Добре, че си имам собствен радар. Дръж се за мен, аз ще те водя.
Тук има завой. Внимавай, стъпало!
Вече виждам. - А аз още не.
Пристигнахме.
Да позвъня ли? - Почакай.
Звънкай. Хайде, Чичо, звънкай.
Заповядайте. Сега ще ви покажа.
Уморихте ли се? Има повече от сто стъпала.
152. - Не гледайте, че е разхвърляно.
Дръж това! Е? - Казвам се Мирка.
А аз Антонио. Ще започваме ли?
Патриция! Заповядайте. Ела да правиш компания на младежа.
Извинявай, че я докосвам. Според мен, става.
Може ли?
Парфюмът ти е доста силен. Какъв е? - Не ви ли харесва?
Това е "Пачули", парфюмът на хипитата. - Ти да не си, хипи?
Затвори плътно прозореца и недей да светваш лампата.
Добре, но не ви ли е все едно, ако има малко светлина?
Не обичам, когато ме гледат в такива моменти.
Извинете, госпожице.
Сега ще ви направя кафе.
А защо не е женен? Сигурно получава добра пенсия. А ти?
Той ми плати добре. Ако искаш... - Не, благодаря ви, госпожо.
Недей да се стесняваш.
Всичко е наред, г-жо Мирка. Благодаря.
Заповядайте.
Традони. - Приятно ми е, Бертаци.
Господине, защо се нарекохте Антонио? - Да не мислиш, че тя се казва Мирка?
Ако тя е Мирка, то и аз съм Антонио. Да вървим.
Голям лъжец си, Чичо! Каза, че е вчерашната, но ме излъга.
Вчера е била при майка си. - Мислех, че е същата.
Не е вярно, и го знаеш.
Тръгвай! Ела от другата страна!
Радвай се, че всичко мина добре, иначе щях да ти счупя краката!
Понякога се покриваш, нали?
Когато бях малък, и мен не ме свърташе на едно място.
Благодаря, господине.
Стигнахме ли до Пиза? - Още не.
Пиза. На втори перон пристига бързия влак за Рим.
В Пиза сме. - Знам, не съм глух.
Дълго ли ще останем в Рим? - Ще видим.
Трябва да видя братовчед ми, свещеника. Нямаш търпение, а?
Какво има в Рим? Някоя мръсница ли те чака?
Не, не е мръсница. - Тогава приятелка? Как се казва?
Диана. - Каква е? Брюнетка ли?
Да, да... Но косата й е къса.
"Косата й е къса"! Каза го, защото обичам дългокоси, нали?
Страх те е да не я отмъкна?
Нали не минаваше някой? - Не, господине.
Бързият влак за Рим тръгва от втори перон.
Кажи ми, защо вчера се отказа от тази... как се казваше... Мирка?
Аз й платих. Страх те е от болести ли? Или пазиш девствеността си за Диана?
Какво те интересува? Колко си безцеремонен!
Какво ми се бъркаш в работата? Ще те изхвърля от влака!
Кажи ми истината – мислиш си: "Този какво ми се бърка в работата"?
Аз ли? В никакъв случай!
Имаме посещение, Чичо. Мъж или жена е?
По аромата на жасмин, съдя, че е жена. Така ли е?
Мислех, че тук е свободно, но ако преча...
Не! Какво говорите!? Ще пийнете ли с нас?
Извинете, какво казахте? - Ще пийнете ли с нас?
Извинявай, от Тоскана ли си? - Не, благодаря.
Не пропускай случая! В багажа имам още запаси. Заповядай.
Наистина е добро!
Господинът смята, че може да ни прави на глупаци. Нали, Чичо?
С какво се занимаваш? Да не си мошеник?
Хей, чакай! Нима си тръгваш?
Отказваш да разговаряш с такава отрепка?
Господине, много добре разбирам състоянието ви, но...
Моето състояние ли? Какво е то? В какво състояние съм, Чичо?
Господине, не ви познавам, за което много съжалявам. С ваше позволение...
Не позволявам. - Исках да ви се представя.
А аз не искам да знам името ти.
Бъди безименен, отива ти. Хей, пизанецо, ела насам.
Искам да ти кажа нещо много поверително.
Пиян съм. Разбра ли? - Няма нищо лошо!
Понякога е нужно за сваляне на напрежението. Винаги казвам...
Нищо не казваш! Ти не смееш да говориш! Млъкни и си върви!
Разкарай се, противен си ми! Махай се с твоя жасмин!
Ти сядай! Вън!
Голям мръсник съм.
Рядко голям мръсник.
Трябва да ми отрежат езика.
Не казвай, че не съм забавен. - Не, не.
Пизанецът искаше да ме преметне.
Но мен никой не може да ме преметне.
Дори ти, Чичо. Разбра ли?
Извинете, какво?
Миналата нощ, в Генуа, се ровеше из куфара ми. Да или не?
Не го направих нарочно, беше отворен.
Направи го скришно, като крадлива прислужница.
Ако те хвана пак, ще те пребия! Ясно ли е? А сега ме остави да поспя.
Ще ме събудиш преди да стигнем Рим.
Нищо не каза за пистолета, а със сигурност знае, че съм го видял.
И кога ще пристигнем в Рим? Повече не издържам.
Командирът нарече това "поощрителен отпуск".
Видя ли пистолета? - Да.
Знаеш ли защо го нося? - Не.
В Неапол трябва да убия някого.
Какво, уплаши ли се?
Господ да те убие!
Здравейте, сестро.
Добре дошли. Добре ли пътувахте? - Да, добре, благодаря.
Достатъчно, сестро, наливайте.
Така. Добре, благодаря. Каква е тази глупост?
Изяж вишната. - Благодаря, господине.
И да изплюеш костилката.
Май братовчед ви пристигна. - Идва ли към мен с протегнати ръце?
Да, господине. - Тогава е той. Къде си?
Фаусто, радвам се да те видя! - Вземи. Два часа си свободен.
Благодаря. - Отиди на кино. Бягай!
Как си? Както винаги ли във форма? И този твой хубав нос!
И ти си, както винаги, хубав и елегантен. Красавец!
Постоянно ли си с расо? - Когато пътувам, обличам костюм.
А малкото отче как е? Забавляваш ли го понякога?
Фаусто, какво говориш?! - Недей да скромничиш.
Иначе какво правиш сред монахините?
Но, Фаусто, какво говориш?! Остави на мира бедните монахини.
Свещениците и монахините също са мъже и жени.
Колко е красиво тук! Тази гледка винаги ме поразява.
Да. - А вечер целия Рим е в светлини.
Сигурно. - Извинявай, Фаусто.
Извиняваш ли се? За какво? Не ми пука, че не виждам Рим.
Никога не ми е харесвал. За мен това е столицата на Турция,
град на мошеници. Защо не отидем в Неапол?
Дай ми духовна опора, а аз ще ти дам фиде с миди.
Би било добре. Бих дошъл, но не мога.
Тук е пълно с работа. - Я стига!
Въпреки че понякога се чувствам безполезен
и бих искал да съм селски свещеник,
да познавам истинските човешки трудности.
Да! Лъжи и брътвежи. По-добре ми кажи,
давам ти 30 секунди за размисъл, дали Адът и Дявола съществуват.
Моля те, спри! - Отговори ми. Дяволът съществува ли?
Да, Дяволът съществува, защото съществува злото.
Не говоря за там, а за тук. - Стига, Фаусто!
Да оставим тези разговори. По-добре ми кажи защо дойде в Рим?
За да те посетя.
Трябва ми благословията ти. - Не се шегувай, Фаусто.
Не се шегувам.
Ти вече си опростен, Фаусто, и ти завиждам за това.
Винаги съм ти завиждал. Ще кажеш, че богохулствам,
но мисля, че ти имаше късмет.
Защото твоето страдание винаги е с теб.
То те стимулира, освобождава те, изкупва те.
Ти си спасен и затова ти завиждам. Но какви ги говоря?
Продължавай.
Хайде, говори!
Само да знаеше колко съм мислил за това.
Струва ми се, че твоят кръст може да бъде
смисълът на целия живот, тоест спасението.
Завиждам на лудите, на болните, на невинните деца.
Само те могат да разбират и да виждат по-добре от мен.
Според теб е щастие да си сляп?
Може би. Но по друга причина.
Да си сляп е щастие, защото слепците виждат нещата не такива,
каквито са, а както си ги представят.
Но не и аз. Аз не си представям нищо, нищо не помня.
Ако сега можех да видя света,
мисля, че щях да видя само камъните в пустинята.
Дори не животните или дърветата, а само камъните.
Защото и аз съм камък.
Е, ще има ли благословия? Хайде, по-смело!
Прекръсти се, кажи няколко глупости на латински
и това е цялата ваксина срещу греха.
Опрощавам ти греховете в името на Отца, и Сина, и Светия дух!
Майната ти!
Браво. Остави я, сам ще си налея.
Извинете, господине, но защо отиваме в Неапол?
Много просто – ще участвам във фестивала за неаполитански песни.
Не задавай въпроси, Чичо, бъди турист.
Моля да ме извините. - Няма нищо, синко.
Хей! Виждаш ли го?
Кого? - Там, там, там!
А, да!
Какво прави? - Май продава лотарийни билети.
Ето, сега сяда.
Вземи. Отиди да купиш всичко и нека си върви. Бързо, давай!
Сега ще ви донеса. Постъпихте хубаво, господине.
Той е двойно нещастен – у тях жена му го бие.
А той не й отвръща, а само й благодари?
Отвръща й – пие по девет литра на вечер.
Мога да се обзаложа, че скоро ще я намерят удушена.
Имате предвид жена му? - Да. Ние, слепите, сме лоши хора.
Ето билетите. - Сложи си ги в джоба.
Извършихме едно добро дело. Твоето момиче кога ще дойде?
Откъде да знам? - Всички са еднакви.
Явно още се разкрасява.
Слепият тръгна ли си?
Тръгна ли си? - Да, тръгва си. Поздравява.
Свалил си е шапката и се покланя.
Че как! Мисля, че през живота си не е виждал толкова пари.
Никога не съм се забавлявала така. Радвам се, че не отидох на море.
Г-н Фаусто е истинско чудо! - Слушай още, Диана.
Един лилипут в цирка се оженил за великанка.
Приятелите го питат: "Е, как е?"
А той отговорил: "Чудесно, но когато правя любов, няма с кого да говоря."
Не е смешно. - Просто не си го разбрал.
Разбрах го, но не ми хареса. - Добре, не се карайте. Слушай...
Къде се дяна, красавице?
По-добре кажи къде се запознахте. - Във Витербо. И двамата сме от там.
С мама бяхме на кино. Този Казанова седна до мен
и започна да си пуска ръцете.
Смених си местото с майка ми, но той не забеляза.
Пусна й ръка и получи шамар от нея. Така се запознахме.
След това постъпи в армията, а ние дойдохме в Рим.
Какво работиш? - Детегледачка съм.
Интересно. Само да не бяха децата. - Така е.
Ето го и чичо. Г-н Фаусто, благодаря ви. Не ставайте.
Щом той ти е чичо, аз може да съм ти баща. Целуни ме.
Не така, по-хубаво.
Довиждане, Джани, тоест – Чичо. Ще се чуем.
Ще те изпратя. - Много мило.
Няма нужда. Благодаря за лотарийните билети. Дано да спечеля.
Чао, чао! - Ако спечеля, ще делим наполовина.
Чао! - Чао, скъпа!
Симпатяга! Знае какво иска. - Честно момиче е.
И е шавлива. - Какво казахте?
Хайде, Чичо, събуди се. Не виждаш ли? 18-годишна, мила.
Баща й какъв е? - Сержант.
Ето. А чантата й е за 400 000 лири. Да, от крокодилска кожа.
А френския парфюм? Не по-малко от 40 000 за флакон.
А че е бавачка, е предлог да излиза и да се забавлява до 3 ч. през нощта.
Свали си каската...
Какво, пазиш ли се? Войната свърши.
Ще го убия! - А този й е чичо, колкото аз на теб.
Келнер! Къде се криеш?
Вземи. Спокойно. Задръж рестото.
Благодаря. - И напишете на табелата:
"Капитан Далековиждащ хапна много лошо тук."
Благодаря. - Дай ми бастуна, Чичо.
Ето. - Къде е бастунът?
Извинете. - Не от тази страна! Тръгвай!
Добре. - Да отидем в хотела да си починем.
Не ми се спи. - Ще поспиш!
Влезте.
Може ли? - Влизайте, влизайте.
Позвънихте ли, господине? - Да. Да сте виждали Чичо?
Момчето, което ми е ординарец? - Не.
Никога го няма, когато ми трябва! - Имате ли нужда от нещо?
Да, имам. Знае, че съм без ръка, но ме оставя сам.
Да, не е много удобно. Дори не мога да се изпикая без помощ.
Извинете ме. Към сестра-италианка не бих се обърнал,
но вие, холандците, имате съвременна Църква.
Ето тук, моля. Извинете, ще мина напред.
И на мен ми е неудобно.
Да ми свалят ципа като на дете.
От другата страна. Хайде, сестро, имайте търпение.
Откъде сте? - От Амстердам.
Амстердам. Какъв хубав младежки глас! А на колко сте години?
На 22. - Колко хубаво.
Много ви благодаря.
Ало?
Ама че глас. Сигурно е баща й. Май го събудих в 3 ч. през нощта.
А Диана? Явно е с чичо си.
Взех я за Диана. Същият смях.
И също е с чичо си. На младите ни става все по-трудно.
Жалко, че не виждаш – жените са полуголи.
Чакаха да ослепея, за да го разрешат.
Ела да седнеш. Нали не си забравил за филето ми?
Не, не съм. Побързайте с филето на госпожицата!
Ти какво прави? На Диана ли се обади? - Не.
Как така? - Омръзна ми от тази Диана.
Защо? Вече не е ли твоето момиче? - Мое е. Да, беше ми забавно.
Като тогава, в киното, когато й пусна ръка ли?
Малък глупак!
Върви потанцувай с младежа! - Да отидем да танцуваме!
По-добре не. - Добре.
Боже, много съм гладна! - Да, ти много искаш филе,
а аз много искам теб и големите ти цици!
Стой долу! Добро момче! - Слушай, да отидем да се разходим
из нощния Рим, а после... - Не, невъзможно.
Тук съм, докато затворят. - Е, тогава ще почакаме,
а след като затворят ще направим туй-онуй. Нали?
С малкия ли?
Да, с малкия. - Ето го филето! Много го обичам!
Хапвай филенце. Вкусно ли е? - Да.
Не е телешко, а козе, но е вкусно. Опитай, малкият.
Тъжен ли си? Само мълчиш. Не ти ли харесвам?
Може да е обратен. - Я се разкарайте!
Чичо, не се говори така пред дама. - Не!
Не се казвам Чичо! А как се отговаря знам много добре!
Чичо, не се ядосвай. Ти си добро момче, ще ти дам целувка.
Да, дай му!
Сега се извини. - Извинете, господине.
За този бунт мога да те изпратя в каторга, но съм готов да ти простя.
Ура, помирихте се! Хайде да го отбележим!
Луиджи, още една бутилка шампанско! Добре изстудено.
Да, дайте шампанско! - Чичо пий! Пий да се развеселиш!
Онзи цяла вечер ме гледа. - Какво?
Пий, малкият, пий!
Харесал те е. И ти се усмихва.
Чичо, искаш ли още филе? - Не!
Какъв нахалник! - Забавлявайте се, деца!
Хей, глупако, какво си зяпнал?
На мен ли говорите? - Да, точно на теб.
И ви е интересно какво зяпам? - Не сваляш очи от жена ми.
Да, наистина гледах жена ви.
Стори ми се, че съм я виждал преди години в един дом за срещи,
по-просто казано – бордей. Така ли е? - Разправия ли искаш?
Получи си го, а? - Касиус Клей! Браво!
Хей, къде отиде? - Ето го шампионът!
Колко е силен! Дай да ти пипна мускулите.
Това е нищо, да видиш другото.
Забавлявайте се! Чичо, а ти защо не се смееш?
Хей, видя ли как ударих онзи?
Запомни, Чичо – който удря първи, удря два пъти.
Благодаря, ще го запомня. - А сега да се пошегуваме с шведката.
Да се скрием и да гони вятъра. Тя излезе ли?
Още не е.
100 000 за филето, за три бутилки шампанско и за пипането навсякъде!
Уличница! - Господине, излезе.
Какво прави, Чичо? Търси ли ни? - Да, стои и се оглежда.
Ядосана ли е? - И още как.
Беснее ли? - Да!
Добре, тогава да вървим. Да се разкараме от тук.
И търси отворен бар, гърлото ми пресъхна.
Чичо, ти приятел ли си ми? - Разбира се, господине.
Приятелството е сериозно нещо. Знаеш ли кой ти е приятел?
Този, когото много добре познаваш, и все пак обичаш.
Разбра ли? - Да. Къде отивате?
Помисли над това. - Внимавайте!
Какви ги вършиш? Да не си пиян?
Хубава двойка – пиян води слепец.
Дръж се за мен, аз ще те водя. Насам.
У теб ли е ключа за багажната клетка? - Да, у мен е.
Тогава напред. Ръце до бедрата и първия влак за Неапол е наш.
Забраниха морската храна за продажба, защото властите ги е страх от холера.
Но ако искате да опитате стриди, ще ви покажа едно място, където ги сервират
по цени на черния пазар. Скъпо е, разбира се, но си заслужава.
Хей, ти да не спиш? Гледай, там е Анжуйския замък. Нали?
Да, да. Но как разбрахте?
А ето там е мангалът, където правят най-хубавото кафе в Неапол.
А ти спиш, вместо да се любуваш на града!
Сега я закъсахме. По-добре слезте. От тук е на две крачки пеша.
Монсеньор, не съм виновен! - Вие спряхте!
Какво правите? Не виждате ли, че пречите на депутатско погребение?
Чичо, взе ли куфара? - Да, господине.
Къде си? Това погребение ли е?
Върви, че живей!
Аромат на жена. - Дайте ни куфара, господине!
Ще ви го занесем безплатно! - Махайте се! Просяци!
Пуснете ме да мина!
Фаусто, ще те черпя с тези "Христови сълзи".
Пазя ги за подобен случай. - Браво, Винченцо! Дай ги насам!
Рафаел! - Идвам.
Донеси две десертни чаши.
Ето чашите, г-н лейтенант. Дайте, аз ще налея.
Какво да кажа на мама за обяда? Да я похваля ли?
Похвали я. - Е, аз бих дал 7 на спагетите,
8,5 печеното и 10 на виното.
Вече сте го пресушили. Браво!
Фаусто, познай какво беше виното? - "Пане Персо", 12-градусово,
от 1970 г. - От 1971 г.
Сара, кажи на майка си да ми приготви сметката.
Защо? Още не е краят на месеца. - Не мисли, прави каквото ти казвам.
Ти какво, кафето му ли пиеш? - Не, пробвам го преди него.
Това е за моя лейтенант.
Чичо, дай ми огънче.
Какви са тези момичета? Роднини ли са?
Не, познават се от малки.
А майката на Сара има ресторант. Лейтенантът от там си поръчва храна.
Ти коя би искал? - Онази там ми харесва.
Да, тя е най-хубава от всички. Видя ли каква фигура има?
Как се казва? - Сара. Но с нея нищо няма да стане.
Ела, ще ти покажа къде ще спиш.
И ти ли си от Рим? - Не го ли усещаш?
Виждал ли си къщата на моя слепец? - Защо ми каза,
че с нея нищо няма да стане? - Тя е влюбена до уши в твоя.
А той знае ли? - Знае, но не му пука.
Може би защото не вижда каква е станала. Видя ли й очите? А гърдите й?
Ето стаята на прислугата. Преди няколко дни лейтенантът ги уволни.
Да, стаята ми харесва. Става. А как е твоят лейтенант?
Малко е вреден, но нищо особено. Знаеш ли как го поздравявам?
Здраве желая! Той си мисли, че заставам мирно и казва: "Свободно!"
Защо го направи?
Не се подигравай. - Защо? Няма нищо. Спокойно
Да разчистим масата! - Да, бързо да я раздигаме!
Скучно ми е. Да играем на нещо? - Добре, да играем.
Знам една чудесна игра. - Каква?
Сляпа баба! Ей сега ще ви хвана!
Фаусто, да не откачи? - Сега ще ви напляскам по задниците!
Къде сте? Къде отидохте, милички?
Г-н лейтенант, може ли да си вървя? - Да, върви си. Утре не закъснявай.
И не забравяй за киселото мляко. - Да, господине. Ягодово ли?
Ягодово. Без поздрави, знаеш, че не обичам.
Фаусто, къде си? - Насам, тук съм.
Скучно ли ти е? - Да кажем, че не ми е забавно.
Нито едно момиче ли не ти харесва? Инес, Микелина, сестра ми Кандида?
На мен... ми харесваш ти.
Голям успех!
Ще ми помогнеш ли? - С удоволствие.
Да отидем да гледаме забранен филм.
Винченцо, излизаме. - Отиваме на кино.
Не изтърсвайте както винаги: "Скоро ще се видим."
Няма. - И благодарете на майка си.
Добре. - Стой спокойно.
Е, настъпи момента. Фаусто, какво реши? Кога?
Млъкни! - Какво има?
Тези глупачки още са тук. Подслушват какво си говорим.
Махайте се!
Разкажи ми за пътуването.
Къде другаде бяхте? - В Генуа и Рим.
А жените? Няма нужда да лъжеш, все ми е едно. Той излиза ли с жени?
Кажи ми. - Не.
Глупачки! Всички трябва да тичат подир него, нали?
Щом така смяташ.
А каза ли защо идва в Неапол? - Не.
А за мен спомена ли? Каза ли ти нещо? - Не. Само...
Какво? - Не знам дали трябва да ти казвам.
Кажи ми. - В куфара си има твоя снимка.
Само недей да споменаваш, че аз съм ти казал.
Няма. - Закълни се.
Заклевам се.
Виж го колко е красив!
Вече няма такива. - Да, но е и много досаден.
Сара! Идваш ли?
Хайде, побързай! - Закъде бързате?
За киното. Филмът вече започна. - Хайде, побързай!
Вървете, ще ви догоня.
Ти ли си, госпожице? - Да, Фаусто.
Трябва да говоря с теб. - Без разговори. Замълчи.
Разбра ли? - Не, няма да мълча.
Чичо! - Тук съм, господине.
Къде се дяна?
Кажете. - Стой тук. И седни, ако има стол.
Стой тук и не мърдай.
Чичо, помолих да не си тръгваш.
Поне ми кажи защо си в Неапол.
За да покажа на Чичо най-северния африкански град.
Не се шегувай, Фаусто. Знам, че се чухте с Винченцо,
но не мислех, че ще дойдеш. Защо? По каква причина?
Щом си толкова любопитна, има причина.
Не съм тук просто така. А сега стига. Върви си и се дръж разумно.
Остави ме с Чичо, има за какво да си говорим. Хайде, върви си.
Фаусто...
Хубава рокля, Сара.
Така е. Особено цветът й.
Много ти отива.
И ти си върви, Чичо. - Да, господине.
Какво все ми се мотаеш в краката? Върви и се любувай на гледката.
Спри с тази досада! Не можеш ли да изсвириш нещо по-весело?
Не съм страхливец, но страхът е голям.
Страх от какво? Най-лошото, което можеше да се случи, се случи.
Да не си премислил? - Не, съгласен съм, Фаусто.
Сара се интересуваше защо съм дошъл.
Да не подозира нещо? - Не мисля.
Бъди по-мил с нея, тя те обича.
Всички те обичат, но тя повече. Защо не поговориш с нея?
Според теб девствени ли са още? - Капитане, полудя ли?
Те са още момичета. - Жени са.
За теб времето е спряло. Жени са, с тях не трябва да говориш.
Вече знам какво да правя с тях.
Ти нямаш уважение към никого! Ще си лягам. До скоро, капитане.
Чао, педал.
Ти си един стар педал и нищо повече. - Нямаш никакво уважение!
Никакво!
Да, господине?
Ръководех казармата Орбасано в Пиемонт.
Вие сте родом от тези места и трябва да сте чували за нея.
Образцова казарма. Течеше втората година от войната.
Сушената риба, която ядяхме тогава в петъците,
не съм вкусвал никога повече. Готвачът ни беше от Ливорно.
Да, войната е неспокойно нещо, не споря.
Но казано честно си има и добра страна. Войниците ме обичаха.
И знаете ли защо? - Не.
Защото ми пееха. Но не само военни песни.
Купих си розова кукла...
Помните ли "Купих си розова кукла"?
Толкова мила, колкото теб...
Полковник, вече е почти 16:00 ч. Чакат ви да играете карти.
Прав сте, дългът ме зове. Отлитам.
Да, Винченцо, нашето нещастие не е най-лошото.
По-скоро имаме късмет да сме слепи, а не да сме кретени като полковника.
Абсолютен кретен! Прекалено глупав, за да е само полковник!
Само си представете как алпийската рота пее
"Купих си розова кукла".
Господине, полковникът беше тук. Чу всичко.
И си тръгна мълчейки, нали? Стратегическо отстъпление.
Ти си знаел, затова го каза. - Не.
Да, Фаусто. - Не. Ако знаех, че е тук,
мислиш ли, че щях да го нарека само "кретен"?
Г-н Фаусто, двойното ви уиски с лед. - Благодаря.
А за вас, лейтенант, както обикновено. Хареса ли ви сома?
Много. - Нали нямаше кости?
Не, благодаря. - Чистих ги с очила.
Всичко за вас, красиви капитане. - Браво!
Сега ще ви хвана!
Чу ли го какво каза? Иска да направи тържество. Дори шампанско е поръчал.
Но какво тържество? За какво? - Не знам, нищо не ми е казвал,
въпреки че съм му приятел. Е, поне се надявам да е така.
Приятел? Не се самозалъгвай, той никога не е имал приятели.
А ти? - Аз ли?
Никой не може да разбере как се влюбих в него.
Да беше жив баща ми, сигурно щеше да разбере.
Аз не просто се влюбих в него, както всички си мислят.
Реших го, направих избор.
Да, ти си решила, но ако той не иска? - Рано или късно няма да издържи.
Трябва да разбере, че без мен
живота му няма смисъл. Както и моя без него.
За какво си говорят?
Постоянно си говорят. И аз бих искал да знам за какво.
Ще отида, защото когато не ме вижда... искам да кажа...
Не, чакай, нека поговорим.
Може ли да те питам нещо? - Питай.
Защо се влюби в слепец, още повече ерген, когато е пълно с младежи?
Знам ги младежите – глупаци, които много си въобразяват.
Благодаря. И аз ли?
Не се засягай. Извинявай, ти да не се сравняваш с тях?
Не, не.
Има една игра. Опитай със завързани очи
да вървиш из къщата и да познаваш всичко опипом –
мебелите, разните предмети. - Ти така ли правиш?
Аз ли? Кой ти каза?
Досетих се. - Да бе, досетил си се!
Отдавна ли го познаваш? - От седемгодишна. Бях още дете.
Той често посещаваше татко. Свързваше ги страстта им по конете.
Един ден ни даде билети за състезанието в Неапол.
Още не го познавах, въпреки че вкъщи го споменаваха често.
А на състезанието отидох само заради съученика ми Николино.
Мислех, че съм влюбена в него.
После Фаусто трябваше да ни закара вкъщи. Седнах до него.
Изведнъж татко ми каза да се преместя отзад
и сякаш буца заседна в гърлото ми – замалко да се разплача.
Не знаех как да им обясня, избягах и се прибрах пеша.
Не се бяхме виждали година.
С него се беше случило нещастието му, но аз не знаех.
Сара! Сара! - Сара!
Къде си? Ела да се къпем. - Хайде, ела!
Чао. О, и аз каква съм! Дори не те попитах как се казваш.
Джовани. - Чао, Джовани. И благодаря.
Г-н лейтенант, може ли да отида да се изкъпя?
Върви, драги. - Върви, измий се.
Чичо, какво правиш там? Ела да се изкъпем!
Не искаш ли да се изкъпеш? - Искам, но нямам как.
Бански ще се намерят, но първо ме заведи до койката. Къде си?
Винченцо, идваш ли? - Върви, върви.
Пета кабина е тук.
Не влизайте, съблечени сме! - Голи са!
Чу ли, нещастнико? След като виждаш, нямаш право да влизаш.
Не! - Здравейте, красавици!
Тук ли сте, агънца? Пазете се от лошия вълк, сега ще ви изяде!
На кого е това хубаво дупе?
А тази гръд?
А тези гърдички на кого са?
Елате да ви опипам, малки мръсници! Къде сте, агънца? Къде бягате, а?
Усещам аромат на жена.
Коя си?
Кое агънце си ти?
Коя си?
Чичо! Ти виждаш, ела тук! Ще изпуснеш гледката.
Мразя те!
Чичо!
Не чуваш ли, викат те? Върви. - Да, отивам.
Ето ме и мен! - Най-накрая!
Откъде изкопа тези бански? От полковника ли ги отмъкна?
Дами и господа, тортата пристига! Едно, две, три!
Момичета, помогнете да духнем свещите.
Къде сте? Донесете тортата, ние ще духнем свещите. Но къде е?
Готово! А сега да отворим шампанското. Дайте го насам!
Чичо, донеси шампанското! - Ето го.
Дай ми го. Забавлявайте се, деца!
Пийте! За ваше здраве! И за наше, разбира се.
Пий докато сме тук, Винченцо, че утре не се знае какво ще стане.
Какво прави? - Как какво? Танцува.
Почти гола е!
Да видим кой е тук! Дай да те опипам.
Тъй като ръцете ми никога не грешат, то тази гръд и това дупе са на Инес!
Дай да пипна. Да, Инес е. Познах ли? - Браво!
А аз коя съм? Познай!
Ти си... - Коя?
Ти си Кандида! - Браво!
А това кой е?
О, да, това е Сара! Защо си се постригала толкова късо, а, Сара?
Разкарай се, Сара. Да пием, Винченцо! Пиеш, нали?
Пия, пия! - Сипвай още!
Не искам да виждам мрачни физиономии. Хайде, наливай!
Фаусто, гледай ни на ръка! - Да, гледай ни!
Добре, дайте. - Когато е такъв, искам да го набия.
Нарочно не ме забелязва и флиртува с другите.
Мисли си, че ще се откажа, но не ме познава.
Защо не го накараш да ревнува? - Как?
Флиртувай с мен. - Иска ти се, а?
Венериният хълм е много развит. Тенденция за плътска любов.
Иначе казано, предпочиташ лунната светлина в леглото. И правилно.
Не, аз съм много романтична. - Тя е романтична!
Защо той каза, че утре не се знае какво ще стане?
Може би е решил да замине.
Джовани, ако изведнъж реши да замине, каквото и да реши, докато ме няма,
обещай, че ще ми кажеш. - Обещавам.
Линията на сърцето не е много ясна. - Ще имам ли деца?
Не. Но все пак взимай хапчета, не искам да нося отговорност.
Инес!
И така, ти ще бъдеш удовлетворена от работата си.
Ще взимаш пари от много мъже.
Касиерка или уличница – избери си сама.
Линията на живота ти е дълга. Ще живееш повече от 80 години.
Защо сега не го обичам? Не мога да го понасям такъв.
Ако премислиш, аз съм тук.
А и тези три глупачки! Чуваш ли ги как се кикотят?
А на мен ще гледаш ли на ръка, Фаусто? Мой ред е.
Разбира се, Сара.
Хайде, Фаусто. - Кажи какво има там?
Хайде, гледай й.
Връщам се в казармата. Моят полковник не гаси лампата без мен.
Жалко, че ръцете ти са заети.
Стига! - Лейтенант!
Чао, Рафаел. - Винаги на вашите услуги.
Стига вече, махни си ръцете! - Някой ден ще съжаляваш, малката.
Вземи това, Инес.
Ти ли си? - Да, аз съм.
Защо не си лягаш? - Фаусто, моля те, само две думи.
Добре, да ги чуем. Но без сантиментални хлипания.
Само исках да ти кажа, че през зимата заминавам да уча в Торино.
Мама е съгласна.
Но аз не съм. - Не можеш да ми забраниш.
Не, разбира се. Но ще бъде грешка. - Позволи ми да сгреша.
Какво искаш от мен? Не мислиш ли, че животът ми и така е труден?
Искам да съм с теб. - Защо?
Просто искам да бъда до теб! - Защо ти е това?
Да помагаш на един инвалид? Да ме поддържаш, жертвайки себе си?
Разбери, че и сам мога да се справя. Нямам нужда от никого.
Къде ми е бастунът? Къде са го сложили? Кой го взе?
Значи се справяш сам, а? Тогава сам си вземи бастуна!
Фаусто?
Какво става, Фаусто?
Нищо. Пий си.
Знаете ли, че минава 3 ч.? - Фаусто е истинско чудо!
А Винченцо е ужасен. - Хубаво се посмях.
Ти с нас ли идваш? - Заповядано ми е да ви изпратя.
Не се ли страхуваш от момичета? - Не е в мой стил.
Момичета, ще седна замалко. Пиенето ми дойде в повече.
А онези двамата колко изпиха. - Винченцо се накърка до козирката.
Джовани, как е презимето ти? - Бертаци.
Слушай, Бертаци, коя от нас би си избрал?
За веднъж или завинаги? - Нахалник! За какви ни взимаш?
Значи завинаги, така ли? - Разбира се.
Най-добрата. За какъв ме мислиш? - Хей, Бертаци, знаеш ли вицове?
Малко. - А за трансплантацията знаеш ли го?
Не. - Тогава ще ти го кажа.
Микелина, стига! - Не, слушай!
Какво има? - Нищо.
Защо угасна?
Защо му е да гаси лампата?
Елате! Бързо!
Не!
О, Боже!
Фаусто!
Още диша!
Фаусто... ранен ли си? Не си, нали?
Какво правиш там? Ела да ми помогнеш!
А той? - Другите ще се погрижат за него.
Фаусто, да вървим. Хайде!
Да вървим, Фаусто.
Той е пиян, а ти му даде и сънотворно. И така може да умре.
Поне ми кажи къде го водим. - Старата къща на мама е празна.
Но защо трябва да го крием? Какъв е смисълът?
Не искам да го обвинят или да му направят нещо.
Боже, разхлаби му вратовръзката! Не може да диша!
Но защо стреля два пъти? Ти разбра ли нещо?
И защо му няма нищо? - Пиян е, а може и да се е уплашил.
Не се е уплашил. - Не ли?
Защо? В последния миг може... - Да се е уплашил ли? Не би могъл.
Пристигнахме.
Трябва да се купят някои неща. Долу има магазин.
Купи кафе, цигари, хляб. Върви.
Трябва да хвана влака, отпуската ми свърши. Ще ме вкарат в ареста.
В ареста или в казармата – каква е разликата? Имаш ли пари?
Да. - Приспивателното дълго ли действа?
Не, привикнал е към него.
Хайде, върви. - Отивам.
Но какво правиш? Не е мъртъв. - Знам, но си помислих...
Кой е? Къде съм? - Не говорете.
А Фаусто? Къде е капитанът? - Не трябва да се вълнувате.
А това ще сложим при Богородица. - Добре.
Сестра, как е той? - Добре е. Чудесно.
Така ли? - Да. Г-н комисар, ще ни надживее.
На тези ветерани кожата им е здрава. Извинете, а вие какво искате?
Аз съм журналист. Върша си работата. - Това ни е прехраната, г-н комисар.
А това е произшествие.
Напишете, че офицер в оставка, лишен от зрение,
докато е чистил настолния си пистолет,
случайно се е ранил в лявата половина на гърдите.
Но защо един слепец ще си чисти пистолета?
Откъде да знам? Това си е негова работа.
А вие, г-жо Наталина, когато имате време,
утре или вдругиден, доведете дъщеря си Сара и онзи капитан.
Да поговорим на спокойствие
и да съставим протокол за всичко това.
Полковник. - Свободно.
Защо сте в траур? - Не е ли мъртъв?
Не, добре е. - Колко се радвам!
Хайде, стига, полковник.
Полковник, радвате ли се или не?
Е? - Не ме иска.
Изгони ме. - Но добре ли е?
Да. - Какво ли ще пишат във вестниците?
Ти мислиш за вестниците!
Не всеки ден някой слепец се опитва...
Не казвай "слепец", а "инвалид"! Забранявам ти, разбра ли?
Нищо не съм искала от него. Да се ожени за мен? Не!
Просто да сме заедно, да бъда до него.
Стига ми и една негова дума.
Повика ли ме?
Не, не.
Върви да видиш, може да му трябва нещо.
Чичо? - Аз съм.
По-добре ли сте, господине? - Да.
Запали ми една цигара. - Добре.
Кой е там?
Никой, господине, сами сме.
Добре, отиди в кухнята и ми донеси да подъвча малко лед.
Тук няма лед, господине.
Защо? Къде сме?
Колко е часът? - 11:00 ч.
Къде е Сара? - Да я повикам ли?
Не, тя няма работа тук. Нека си върви и да не се върти около мен.
Чичо... - Господине?
Аз не съм лъв.
Мислех си, че съм, да, но не съм лъв.
Уплаших се.
Кой е там? - Веднага се връщам.
Чичо.
Уплаших се.
Замълчи. Недей да мислиш. Не трябва.
Аз съм страхливец.
Всички се страхуваме.
Успокой се. Почини си.
Комисарят потули въпроса.
Тук е Неапол, Чичо. Дръж, нося ти униформата.
Благодаря. - Но не ти намерих баретата.
Той как е? - Вече е по-добре.
А Сара? - Вътре е.
Не питам за това. Цяла нощ сте били заедно и нищо ли?
Какви ги говориш? - Че какво лошо има?
Мъжът винаги си е мъж. А Сара е жена. Какво друго е нужно?
Тя е добро момиче. - Не се ли прави с добри момичета?
Отиди да ме изчакаш на пътя. - Ти побързай.
Добре.
Аз не бих й простил!
Горкият Винченцино. Изиграх му лош номер.
Вземи, подарявам ти го. - Благодаря.
Той не е мъртъв. И аз изглежда съм жив. Помогни ми.
Дай ми кибрит. И запалката не иска да работи.
Пагони? Уволнение, а?
Е?
Заминаваш ли?
Мога да се обадя в Торино на братовчед ви.
О, за Бога! Върви, върви.
Ваканцията свърши.
Като цяло пътуването не беше безполезно, нали? Видя толкова много.
Нали? Видя що за човек съм.
Чичо... знаеш ли какво съм аз? - Не.
Единайсеторка пика.
Няма такава карта. - Точно така.
В тестето няма такава карта. Не става за никоя игра.
Чао, старче.
Довиждане, господине.
Да ви подам ли бастуна? - Да, дай ми го.
Е, какво чакаш? Върви. Вървете заедно със Сара. Махайте се.
Господине, а вие? - Не се притеснявай. Махайте се!
Да, господине. - Тръгвай!
Омитай се! Вземи и нея!
Сара!
Можеш ли да вървиш, Сара?
Знай, че не е лесно да водиш слепец.
Да тръгваме.
превод и субтитри НИКЧО