Филм на Андре Юнебел
Жан Маре, Бурвил, Елза Мартинели
КАПИТАНЪТ
Участват: Пиерет Брюно
Лиз Деламар
Ани Андерсън Ги Делорм
Сценарий: Жан Ален, Пиер Фуко, Андре Юнебел
Музика Жан Марион
Оператор Марсел Гриньон
Художник Жорж Леви
Продуцент Пол Кадеак
Режисьор Андре Юнебел
1616 г.
Минали са шест години от смъртта на Анри ІV.
Синът му Луи ХІІІ е на 15 години.
Кралицата-регент Мария Медичи
произвежда фаворита си Кончини в маршал
и го назначава за Първи министър.
Амбициозната Леонора Галигаи, съпруга на Кончини,
се надява с помощта на кралицата-майка да лиши от власт младия Луи ХІІІ
и да обяви съпруга си за крал на Франция.
Против тези безумни амбиции се обединява целият елит на кралството.
Те искат да поставят на трона херцог Шарл Д'Ангулем.
За да се задържи на власт, Кончини прибягва към репресии.
Преданият му роб Риналдо
безмилостно унищожава тези, които се обявяват срещу Кончини.
Дръжте се, Тейнак, с вас съм! - Благодаря!
Убиец! Ще си платиш за това престъпление,
за смъртта на приятеля ми Тейнак!
Ще те намеря!
Да тръгваме!
Доубий го! По конете! Бързо!
Подпрете се на мен. Сложете ръката си на рамото ми.
Благодаря... Коя сте вие?
Лежете спокойно.
Но коя сте вие?
Не се движете, че раната ще се отвори.
Останете с мен. - Тук съм. Спете...
Какво правите тук? - От няколко дни се грижа за вас.
А коя сте? - Беатрис дьо Бофор.
Братовчедка на бедния ви приятел маркиз Дьо Тейнак.
А къде е младата брюнетка, която се грижеше за мен?
Каква млада брюнетка?
Спомням си отлично.
Тя уби мъжа, който се канеше...
Успокойте се, че раната ви ще се отвори.
Трябва ви пълен покой.
Повярвайте, съжалявам,
че сте станал жертва на разбойническо нападение.
Господин губернатор, не искаме
бандитите да безчинстват в нашата провинция.
Първо граф Дьо Пуртел,
а сега загина и маркиз Дьо Тейнак със семейството си.
Време е да се въоръжим! - Няма да го допусна!
Получих ясни указания от маршала на Франция!
От фаворита на кралицата Кончино Кончини.
Това е в неговите компетенции! Той е Първи министър!
Той не разбира какво става тук.
Аз ще му обясня. - На мен ще ми е по-лесно.
Сам ще го направя.
Надявам се, че Съветът на провинцията не възразява аз да му връча протеста.
Кончини е придворен, той няма да направи нищо за нас.
Тогава ще ида при краля.
Кралят ни е прекалено млад, едва на 15 години е.
Парламентът обяви пълнолетието му.
Кралицата-майка вече не е на власт. Кралят решава всичко.
Благодаря от ваше име на кавалер Франсоа дьо Капестан
за тежката задача, с която се заема.
Но като губернатор на провинцията
мога да ви изпратя само при Първия министър.
А в Париж правете каквото решите.
Насам, добри хора! Насам, дами и господа!
Сега ще започне вълшебно представление!
Ще аплодирате най-необикновеното зрелище на века!
Побързайте, дами и господа! Побързайте, деца!
Ще видите необикновено и тайнствено представление.
Ще се забавлявате със знаменития Коголен!
Наглеждай коня ми.
Какво е това? Подиграваш ли ми се?
Не вярваш във вълшебната ми сила?
Тя ми се подиграва!
Всичко е ясно!
Искаш да ме умилостивиш, затова ме целуваш.
Мислиш ли, че ще клъвна? И за една целувка ще ти простя всичко?
Но не искам да се съмняваш в мен.
Аз съм вълшебник и сега всички ще се убедите в това.
Госпожице, изберете си една карта.
Тази? Чудесно!
Вижте я, само че не ми я показвайте.
Сега я сложете в колодата.
Ще разбъркам картите и ще се опитам да я позная.
Нека да помисля... Сега ще намеря вашата карта.
Тя ли е или не? Кимни.
Не знам защо, но ми се струва, че трябва да потърся още.
Не е ли тази?
Не знам защо, но ми се струва, че пак не е тя.
А тази?
Дама купа - дамата на сърцето!
Палячо! Палячо!
Влезте в градината ми,
бъдете влюбени
и бъдете щастливи.
Ако кралят ме назначи за министър на финансите,
бих ви оскубал незабелязано,
освобождавайки ви от теглото на парите.
Но дали съм министър или поет, друго решение няма...
А аз съм поет. И нямам нищичко!
Протягам ръка,
за да донеса щастие на тези, които имат сърца.
Палячо! Палячо!
Нямаш срам, нямаш съвест! Аз работя, а ти се кланяш!
След мен!
Слизай! Бързо!
Какво значи това? - Стига с цирка!
Пуснете ме! - Ще ти се!
Пощадете ме, благородни господа! - Не се подмазвай, дай кесията!
Ако не, бързичко ще ти извием врата!
Какво правите? Та аз нямам нищо! - Да бе, за малко да ти повярваме!
А това какво е? Знаеш ли какво се прави с лъжците?
Реже им се езикът! - Моля ви, недейте!
С него си изкарвам хляба.
Да му свалим ботушите! Хубави ботуши! Съвсем нови!
Не разтваряй пръсти, че ще ти отрежем крака!
Не ги разтварям. Просто краката ми са такива.
Отивайте в каретата, сега идвам.
Нима ще ме оставите тук и то гол?!
Не е прилично, а и през нощта е студено.
Няма да умреш от студ.
Тук има много хищни животни. Ще бъдеш добра храна за тях.
Тръгвай!
Не ме оставяйте така! Смилете се!
Какви сме каръци.
Засрами се. Уж си ми куче-пазач.
Виеш точно като за умрял.
Мислиш ли, че от това ще ми стане по-весело?
Помощ!
А, това сте вие! Отвържете ме.
Чух, че някой вика. Ама че глас! Какво стана?
Обраха ме и ме завързаха. Щях да умра от студ. А казват, че има и вълци.
Позволете да попитам на кого дължа спасението си?
Аз съм кавалер Франсоа дьо Тремазан дьо Капестан.
А аз съм просто Коголен.
На коня, комедианте!
Сега съм по-подходящ за трагедии. Много мило, че ме взимате със себе си.
Не съм забравил как ми върна кесията.
И не се притеснявате, че ще имате такъв спътник?
Полека! Полека! Не бързайте!
Страноприемница "Златната ябълка"
Видяхте ли?
Макар да казват, че външният вид не е важен,
елегантността променя отношението към теб.
Виното ви, ваши светлости! - Благодаря.
Чухте ли? "Ваши светлости"!
Оказва се, че благодарение на вас изглеждам като някакъв принц.
Ако не бях поет, щях да ви стана слуга. От благодарност.
Но Музата иска да й остана роб. - Разбирам тази дама.
Но може би тя ще ти позволи да станеш спътник и приятел на един рицар?
Да, някой е длъжен да го възпява пред възлюбените му.
Имам само една възлюбена.
Още по-добре. Значи ще имам по-малко работа.
Но това е... - Не виждате добре ли?
Та това е... - Възлюбената?
Трябва ли да се захващам за работа?
Сънувам! - Тя не прилича на кошмар.
Сигурен бях, че е било наяве, а не на сън.
Извинете, господине, не ви познавам.
Но нали ми спасихте живота, застрелвайки противника ми с пистолет.
Поведението ви е недостойно за благородник.
Коя е тази дама? - Не знам, Ваша светлост.
А на мен ми се стори, че знаеш.
В занаята ми е прието да се помнят гостите. Това ги ласкае.
Как се казва? - Не помня имена.
За да съблазниш жена, е нужно въображение,
но стрелба с пистолет... - Не се шегувах.
Вземи кесията и напий слугите на младата дама.
Искам да науча името й. На всяка цена.
Той защо те остави сам? - Той има два недостатъка.
Не пие и не е зъл.
Но това не е нормално. С неговата мисия...
Каква мисия? - Не знам.
Не трябва да казвам нищо.
Откъде да знам защо отива в Лувъра.
В Лувъра?
Не ме засяга какво трябва да каже на маршал Д'Анкр.
На Кончини? - Не съм казал това.
Ако се опитвате да ме напиете, за да проговоря,
ще ви се наложи да станете рано. Отивам да спя. Лека нощ.
Ама че си се нарязал!
Проговориха ли? - Че как?!
Младото вино развързва езика.
Струва ми се, че твоят език се е развързал.
Какво ти казаха? - Научиха ме на нова песен.
Да живее виното! Да живее младото вино!
Коголен! Каретата тръгва! На конете!
Бързо! - Бързам, де!
Ето я каретата! Напред!
Аз ще скоча първи! Настигни ги! Побързай!
Ще опитам!
Той лети на крилете на любовта, но аз не съм влюбен.
Не искам да си счупя врата.
Денят започна отлично.
Някои се раждат герои, други - поети.
Но само едното от двете.
Най-накрая се появи. - Конят куца.
Защо? - Не знам, вие го купихте.
Вие трябва да знаете. - Вдигни си крака.
Виж, камъче. Завряло се е под подковата.
Не съм ветеринар... - Добре, качвай се.
Париж е на една ръка разстояние. А не можем да я настигнем.
По-бързо!
Маршалът съгласи ли се най-после да ви приеме?
Цяла седмица се молите за аудиенция. - Чакай ме тук.
Ще се върна скоро. - Мислите ли?
А защо да мисля друго?
Защо Кончини не ви прие, когато отидохте в Лувъра,
а ви покани в двореца си?
Всички казват, че там лесно се влиза, трудно се излиза.
А ти защо трепериш, след като аз отивам там?
Ваша светлост? - Маршал Д'Анкр ме очаква.
Благодаря, госпожице Дьо Бофор. Научих доста интересни неща от вас.
Утре ще подпиша указ за помилването на баща ви.
Господин маршал, вие ми обещахте... - Обещах да го помилвам.
И го направих, но освобождаването му зависи само от вас.
Ако ми носите сведения от такава важност,
ще пусна баща ви от Бастилията.
Обърнете се към майордома. На долния етаж.
Дойдох при маршал Д'Анкр. Кавалер Дьо Капестан.
Разбрахте ли добре инструкциите ми? - Да, господин маршал.
Ваша светлост, дошъл е кавалер Дьо Капестан.
Ето го и него. Поканете го.
Предайте заповедите ми на Риналдо. - Добре.
По-добре да се приберем, това няма да свърши добре.
Господин маршал, благодаря от името на съвета на провинцията,
че ме приехте. - Заповядайте, седнете.
Господин кавалер, минали сте доста дълъг път,
за да ми съобщите нещо, което и без това знам.
Трябва да се вземат извънредни мерки, господин маршал.
Във всички провинции вилнеят банди.
Наглостта им стигна до там,
че нападнаха каретата на една дама съвсем близо до Париж.
Знам за този инцидент, кавалер.
Който се е намесил и е помогнал на опасната заговорничка
Жизел Д'Ангулем да се измъкне,
е извършил престъпление срещу държавата
и трябва да бъде екзекутиран.
Това сте бил вие! Но имате късмет.
Престъпничката веднага е попаднала в ръцете на моите хора.
Господин Дьо Капестан, почти нищо не знам за вас.
Освен че сте отличен фехтувач
и сте от прочуто, но бедно благородническо семейство.
Станете мой приятел.
Ще ви направя един от най-богатите хора в кралството.
А какво ще искате от мен, г-н маршал? - Засега нещо съвсем дребно.
Ще се разхождате из Париж, злословейки за мен.
Ще намерите много приятели
и скоро ще бъдете приет сред заговорниците.
И ще заговорнича срещу вас?
Не се преструвайте, че не сте ме разбрал.
С ваша помощ ще узная какво замислят враговете ми
и ще успея да нанеса удар по честолюбивите благородници.
Както виждате, всичко е много просто.
Да, за вас е просто.
Казахте, че съм от бедно, но прочуто благородническо семейство.
Прочуто! Това е истината.
Убеден съм, че нито един от предците ми
не би се съгласил да стане шпионин.
Предложението ви е обидно за рода ми!
Капестан! Не! Вие по-скоро сте Капитана!
Капитанът от италианските комедии, който има дървена сабя
и от когото не се страхуват дори децата.
Бих могъл да ви ощастливя, а вие ми отвръщате с дързост.
Смешно е, господин Капитан. - Капитан? Е, добре, нека съм Капитан.
Приемам това прозвище.
Няма прозвище, което да не може да бъде прославено.
Но подлостта и низостта дори и при най-високите титли
си остават подлост и низост.
Дързостта е разкош, който може да ви струва доста.
Въпреки че ме забавлява много, другите не мислят като мен.
Така че се пазете.
Изпратете господин Дьо Капестан
при съветника, отговарящ за провинцията.
Последвайте ме, господин кавалер.
Още не е излязъл. Нима Кончини го е поканил на вечеря?
Господин Дьо Капестан, предайте ми шпагата си.
Дори не си го помисляй, убиецо!
Ще ми платиш за убийството на маркиз Дьо Тейнак.
По-бързо!
Хванете го!
Сбогом!
По-близо! Дръж коня!
Благодаря, Коголен.
Скоро тази къщурка ще бъде като нова.
В тази гъста гора никога няма да ни намерят. Ще ни бъде спокойно.
Спокойствие! А момичето е пленено от Кончини!
Да идем да се упражняваме. - Може ли първо да приключа?
Трябва поне малко да се научиш на фехтовка,
иначе планът ми няма да успее.
А ти сигурен ли си, че всичко ще стане както си го намислил?
Разбира се! Защитавай се! - Какво да правя?
Да се защитавам? Ще опитам.
Не ми се подигравай, убиваш ми желанието.
И се страхувам да не те раня. - Че и ми се подиграваш!
Защитавай се! Десния крак напред! Дръж здраво шпагата.
Острието нагоре и в посока към мен.
Вдигни главата, прибери корема, стегни задника!
Сгъни ръката в лакътя, отпусни коляното.
Но така ще изглеждам неестествено. - Трябва да изглеждаш заплашително.
Гледай в мен и нападай. - Стой там, така ще е по-лесно.
Обърни се към мен. - Ще започна отначало.
Атакувай!
А ако те атакувам в главата, как ще парираш?
Ще направя така. - Добре, добре.
А ако аз атакувам ниско, ти как ще ме спреш?
По-внимателно! Ако бях паднал напред, щеше да ме промушиш.
Сложи нещо на острието, че боде.
Сега ще те науча...
По-добре ме научи как да ти избия шпагата,
че, не дай боже, да ме промушиш.
Много е просто. Атакувай с острието.
Ще спра ударът ти, ти ще се наклониш назад...
И ще я избия. - И аз съм без шпага.
Не разбирам. Щом искаш да се разправиш с Кончини,
защо не го убиеш веднага?
Защото Жизел Д'Ангулем му е в ръцете. И ще я убият.
Трябва да се действа с хитрост.
А само с твоя помощ мога да науча къде са я скрили.
Ще ти обясня идеята си.
Атакувам. - Аз трябва да избия шпагата.
Завъртам шпагата...
Как стана това? И своята ли избих?
Господа! Знаете причината за събранието ни.
Госпожица Жизел Д'Ангулем е изчезнала.
Отвлекли са я, докато е пътувала към граф Дьо Поатие,
за да го склони да мине на наша страна.
Когато отиде със същата цел при маркиз Дьо Тейнак,
главорезите на Кончини запалиха замъка
и момичето им попадна в ръцете.
Без съмнение е пленница на Кончини.
Ще я използва срещу нас като заложница.
Господа, нищо не може да ни спре.
В това число и опасността, заплашваща дъщеря ми.
Точно както и другите, задържани от Кончини.
Верни на клетвата, която сме дали тук,
трябва да постигнем целта си, каквото и да ни струва това.
Скоро ще се отървем от Кончини.
И ще въздигнем на трона на Франция в лицето на херцог Шарл Д'Ангулем
силен и далновиден монарх, от какъвто се нуждае Франция.
Да живее Шарл Д'Ангулем! Да живее Шарл Х!
Да живее кралят! - Да живее кралят!
В този дом Кончини приема любовниците си.
Ето и каретата му. Скрий се.
И се опитай да се дуелираш по-добре. - А ти бъди по-внимателен.
Дай кесията! - Махай се, негоднико!
Помощ! Стража!
Пази се, страхливецо! Реши да нападаш невъоръжен човек ли?
Моли се, нещастнико!
Ти си луд!
Юнак!
Какво да правя сега? - Избий ми шпагата.
Нещо не става.
Още веднъж, сега ще стане.
Помогни ми, не мога.
Пази се, мошенико!
Извинете, Ваша светлост, май се намесих където не ми е работа,
вие не ме помолихте да ви помогна...
Не се упреквайте, постъпихте както трябва.
Наистина, стилът ви ме учуди.
Но по ловкост и смелост превъзхождате
хората от личната ми охрана, а аз им плащам доста.
Не съм фехтувач, Ваша светлост. Но съм се учил и на това.
Човек трябва да е наясно, за да може да се грижи за себе си.
Когато цял живот си на път... - С какво се занимавате?
Аз съм само един беден комедиант. - Ти ми спаси живота.
Какво мога да направя за теб? - Не, няма нужда.
Всъщност, ако... - Какво?
Измислям разни забавни шеги.
Но на шутовете им е трудно без покровители.
Утре иди в Лувъра и помоли да те заведат при маршал Д'Анкр.
Маршал Д'Анкр? Но това сте вие! Щастлив съм, много ми провървя.
Да умра за вас, Ваша светлост,
за мен е равно на това да дам живота си за Франция!
Той е роден танцьор. И е умен, сякаш е човек.
Танцувай!
Като всеки поет аз винаги търся пламъка на вдъхновението.
Този пламък! Прекрасен е!
Но за да не угасне, ще го сложа тук.
Тук е в безопасност.
А сега ще помоля тази очарователна госпожица,
с разрешението на Нейно величество, да ми подаде ветрилото си.
Само муза с прекрасни очи е способна да разпали огън в гърдите на поета.
Дали вие не сте тази муза? Сега ще разбера.
О, не е възможно!
Да! Без съмнение!
Защо ми е да пазя този груб материален огън,
когато огънят на поезията вече трепти в сърцето ми...
Съгласна ли сте с мен, госпожице?
От благодарност, че ми помогнахте, позволете да ви поднеса тези цветя.
На краля му липсваше шут, не мислите ли?
Да, нека се забавлява.
На неговата възраст е рано да мисли за държавни дела.
Мисля, че и кралицата е на същото мнение, погледнете я.
Представлението достави удоволствие на краля.
Точно такива развлечения са му необходими.
За да не мисли за работи, за които не е дорасъл.
И с които се опитват да го привлекат някои от приятелите му.
Кажете, прелестна госпожице, как се казвате?
Аз се казвам Коголино. А ти?
Име? Мое име? Джузепа.
Джузепа... Прекрасно име.
Коголино! Красиво е! - О, да, много е хубаво.
Това твоето кралство ли е? - Да.
Ако бях крал, ти щеше да си моята кралица.
Не разбирам много добре френски.
Можеше и да е по-зле, а и аз съм стеснителен.
Но все пак ще ти обясня.
Какви очи! Какви устни!
И каква... - О, не, не!
Това го разбрах. - Извини ме.
Какво?
А, да ти изпея песен!
Защо не...
Но като прост трубадур, незнаещ езика на Данте,
за да ти се обясня в любов, би било по-добре, ако ти го изпея.
Красавице моя!
Макар че родом си от прекрасната Италия,
знам, че ме разбираш. - Да, да, да!
Простата нежна дума, дори и да е неразбираема,
казано по италиански, много ти отива.
А тъй като аз съм срамежлив, то за да ти покажа смущението си,
просто ще се усмихна. - Да, да, да!
И на този език
ще е посланието за нашите сърца и щастието.
За да говориш за любов, не са нужни много думи.
Ние винаги ще се разберем един друг.
Истинският влюбен трубадур
никога не бърка деня и нощта.
Всички думи са хубави,
за да си изпеем един на друг, че се обичаме.
За да говориш за любов, не са нужни много думи.
Винаги ще се разберем един друг.
Слушайки теб... - Слушайки себе си...
Научих прекрасни парижки думи.
А сега научи какво говорят...
Това значи: Мой Коко, колко си красив!
А тук се спри.
Разбрах, това означава: ела тук! - Да, да, да!
Няма да чакаме, ще бъдем нежни,
и най-накрая ще поговорим с ръце.
За да говориш за любов, не са нужни много думи.
Ние винаги ще се разберем един друг.
Истинският влюбен трубадур
никога не бърка деня и нощта.
Всички думи са хубави, за да си изпеем, че се обичаме.
За да говориш за любов, не са нужни много думи.
Винаги ще се разберем един друг!
Ръка за ръка ще тръгнем по своя път
и ще говорим за любов!
Ръка за ръка ще тръгнем по своя път
и ще говорим за любов!
И ще говорим за любов!
Небеса! Кралицата-майка! - Ела, по-бързо!
Господин маршал, гостите, които поканихте, са тук.
Ваше величество ще разреши ли да се оттегля?
Излезте.
Отговорът ви, госпожице Д'Ангулем? - Не!
Постъпвате много неразумно.
Трябва само да пишете на баща си, да го помолите
да се откаже от плановете си и ще сте свободна.
Ще използвате писмото като улика. То ще ви позволи да ни екзекутирате.
Вярвате ли, че маршалът на Франция ще постъпи толкова подло?
Не знам на кое бойно поле сте спечелил маршалския жезъл.
На всички е известно, че длъжността Първи министър
сте получил в покоите на кралицата-майка.
Винаги високо съм ценил смелостта ви, но сега преминахте границата.
За подобни думи подлагат на мъчения.
Вашето присъствие за мен е по-лошо от мъчение.
Изобщо не ме разбирате. Натъжавате ме.
Трудно ми е да изразя отношението си към вас.
Чувствата ми... - Как смеете!
Щом е така, ще заповядам да ви затворят в замъка Клерфон.
Надявам се, че ще се отнасят добре с вас.
Това е най-добрият затвор в кралството.
Няколко месеца самота ще ви бъдат от полза.
Ще станете по-малко агресивна и по-сговорчива.
Госпожице, нима не разбирате, че ви мисля само доброто?
И доброто на Франция.
Отведете госпожицата в замъка Клерфон.
Слушам. Госпожице, последвайте ме.
Е, какво? Научи ли къде е? - Кончини я изпрати в замъка Клерфон.
Тръгваме! - Чакай да си поема дъх!
Никой не оцелява дълго там!
Трябва ми още един кон и някои други неща. Още имаш да учиш.
Само това правя, уча се. Фехтовка, италиански...
А сега какво? - По-късно ще разбереш.
Ще стана професор. - Оседлай ми коня.
Ето го замъка Клерфон.
Знаех, че оттук е трудно да се излезе, но май е трудно и да се влезе.
Имам план. - Няма да се получи нищо.
Ще видим. - Скоро е изгревът.
Ще ми е по-лесно да направя това, което съм замислил.
Крепостните стени на замъка са свързани със земята с подвижен мост.
Защо не минем оттам? - Не! Там охраната е най-силна.
Единствената възможност да се промъкнем е оттук.
Имай предвид, че не мога да плувам.
Иди по брега до подвижния мост и направи каквото ти казах.
После се постарай да се върнеш тук. - Добре, разбрах.
Трябва да успееш да избягаш от взрива.
Внимателно! Барутът не е шега.
Какво ли не правят хората в името на любовта.
Заведете ме в килията на Жизел Д'Ангулем!
Вие? - Да, пак съм аз.
Но този път беше трудно да стигна до вас.
Ключовете!
Лягайте на дъното.
Вижте, каква е тази лодка?
Най-накрая сте тук. Никой ли не ви забеляза?
А аз едва не умрях от страх.
Ранена ли сте? - Нищо сериозно.
Хванете се за врата ми. Ще ви нося.
Назад! Мостът е взривен! Не може да се мине по него.
Най-накрая сте в безопасност.
Държахте се доста смело. - С вас не е трудно.
Много ли ви боли? - Не, уверявам ви.
Колко сте мъжествена! - И вие бяхте смел, Коголен.
С вас не ми остава друг избор.
Студено ли ви е? - Малко.
Разпали огъня.
Ще ми се наложи да ви оставя. Трябва да съм в Лувъра.
Довечера имам представление.
Добре сте, нали? Довиждане. - Довиждане.
Защо правите всичко това за мен?
Навярно затова, че веднъж, в замъка Дьо Тейнак,
убихте човек, за да ми спасите живота.
И помислих, че вие сте най-красивата и най-смелата
от всички, които съм срещал.
Сигурно е било видение.
Но никога няма да го забравя.
Жизел! Това бяхте вие. - Аз бях.
Тогава защо криехте коя сте?
Нямах право да ви кажа коя съм. Скоро ще разберете защо.
Жизел...
Жизел, аз...
- Какво?
Трудно ми е да изразявам някои чувства.
Затова пък ги доказахте прекрасно.
Бъдете в полунощ в църквата "Свети Никола" в Медон.
Този пръстен ще ви послужи за разпознавателен знак.
Приятел ще ви доведе при мен. Жизел.
Помощ!
Конят ми полудя!
Помощ!
Лоренцо е приготвил нова отрова.
Виното не помътнява и не променя вкуса си от нея.
А как действа? - Подобно на удар от мълния.
Отнесете гарафата в малкия салон.
Всеки ден там поднасят на краля плато с лакомства и любимото му вино.
Надявам се, че този път ще ви провърви повече, отколкото с отровата за коня.
Но конят полудя.
Отровата ще действа така, както ви казах.
Имайте му доверие, приятелю.
Лоренцо е най-опитният алхимик, когото познавам.
И най-преданият. - Имаш легендарна репутация.
Жертвите ти са стотици.
Те бяха лоши хора, Ваша светлост. И врагове на приятелите ми.
В какво се крие тайната на гениалността ти, отровителю?
Природата ми е изиграла лоша шега. И аз й отвръщам със същото.
Кавалер Дьо Капестан моли Ваше величество да го приеме.
Нека влезе.
Радвам се да ви видя, господине.
В Лувъра има твърде малко приятелски лица.
Ще оправдая честта, оказана ми от Ваше величество.
Видя ли, той е приятел на краля.
Амиго на краля.
А тъй като приятелите на приятелите ни са наши приятели,
значи и аз съм му приятел.
Не разбираш ли? Все едно, прелестна си.
Защо не се обърнахте с жалбата към мен?
Губернаторът ме изпрати при маршал Д'Анкр, сир.
Той добре ли ви прие?
Не искаше да ме пусне да си тръгна. - Разкажете ми по-подробно.
Няколко пъти ходих в Лувъра при маршала.
Чу ли? Маршалът си получи заслуженото. - Заслуженото?
Не разбра ли? Няма нищо. Пак си прелестна.
Това, което ми казвате, потвърждава каквото знам.
Тъжно е на моята възраст да научиш, че хората са способни на всичко.
Дори на преданост и вярност, сир, кълна се!
Вярвам ви и ви благодаря.
Макар че съм крал, ми беше трудно да въздавам правосъдие.
Ще взема мерки и с това ще бъде свършено.
Бъдете готов да се отзовете на повика ми.
Сир, ако вчера просто бях ваш верен поданик,
то днес целта на живота ми е да се сражавам за вас,
за да се възцарят в кралството мирът и справедливостта.
Благодаря. Разчитам на предаността ви.
Скоро денят ще настъпи и ще ви повикам.
Май ще бъде по-добре, ако самият аз ви изпратя,
тук може да ви дебнат опасности.
Маршале, щастлив съм да ви представя приятеля си, кавалер Дьо Капестан.
Сир, за някои съм Капитана. - Ваше величество приема комедианти?
По-добре да ги приемам, отколкото да ги правя министри.
Фрипон! Ела тук!
Фрипон! Бързо тук!
Скрий се! Не искаш ли? Не те ли е срам?
Лошо куче!
Непослушник! Казах, скрий се!
Мошеник! Крадец! Подлец!
Шутът се осмелява да пие от чашата на краля!
Дай ми това!
Това е привилегия само на личната стража на маршал Д'Анкр.
Това е било отрова!
Било е отрова!
Коголино!
Коголино! Погледни ме!
Нямаш работа тук. Махай се!
Бързо!
Риналдо!
Сложете труповете на тези идиоти в чували и ги хвърлете в Сена.
По-добре да се махнем, за да не свържат този случай с нас.
Аз не съм мъртъв.
Да вървим! - Идвам, идвам.
Бързо, бързо!
Къде е вторият?!
Хванете го!
Арестувайте този шпионин! Затворете го в килията за мъчения!
Извинете, господа, май съм объркал етажа.
Сега ще говориш ли? - Не знам нищо, Ваша светлост.
Отговаряй - за кого шпионираш? - Не съм шпионирал.
Исках да пийна.
Кажи и ще те пусна.
Хайде, говори!
Кълна се, ще удържа на думата си.
Кажи поне едно нещо. - Много ми пари на краката.
Влезте! - Отворете! Заповед на краля!
Да живее кралят!
Мама миа! Коголино!
Кой ви е позволил да подлагате шута ми на мъчения?
Сир, той е много опасен шпионин.
Опитвате се да го принудите да проговори?
Да, сир, заради интересите на краля и на кралството.
Господин маршал, мисля, че с мен ще разговаря и без мъчения.
Излезте, господин маршал, и ме чакайте до вратата.
Вие също излезте!
Оставете ме да го направя, моментът е удобен, Ваша светлост.
Рано е още.
Бяхте прав, трябвало е да го принудите да говори.
В края на краищата ми призна за всичко.
И сега ми е известно, че живея сред предатели, убийци и доносници.
Никога не съм крил това от вас. Сир, нужни са най-строги мерки.
Мислех, че имам право... - Да, вие винаги имате право!
И точно за това бих искал да си поговорим.
Последвайте ме в покоите ми.
Къде изчезнаха? - Не знам.
Кралят ги изведе през тази врата.
Търсите ли някого? Елате.
Пред лицето на опасността, заплашваща страната ни,
да забравим старите разпри. В този тържествен час да обещаем,
че единството ни ще бъде ненарушимо до деня,
в който отстраним Кончини. Кълнем се да възкачим на трона
законния наследник на династията Валоа, херцог Шарл Д'Ангулем,
който ще стане наш крал.
Заклевам се! - Радвам се, че сме единодушни.
Не, господа.
Кой сте вие, че се бъркате? - Франсоа дьо Капестан.
Господин Дьо Капестан, знам, че ви дължа живота на дъщеря си,
но след тези дръзки думи трябва да бъдете арестуван и съден.
Нека ме съдят! Все ми е едно.
Но ако ще съдите краля, изслушайте защитника му.
Достатъчно! - Това е нечувано!
Слушаме ви.
Не по-малко от вас ненавиждам Кончини.
Но защо трябва да сваляте краля? Защото е млад?
Защото е сам срещу всички?
Срещу Кончини, кликата му и срещу собствената си майка?
Кралят не само, че с нищо не се е опетнил,
но и притежава рядка за възрастта му смелост.
Неговата слабост не е в него, а във вас!
Точно вие не му достигате, за да победи.
Кралят ли ви заповяда да проникнете и да ни привлечете на негова страна?
За да изпълня дълга си, не са ми нужни заповеди.
Кой ви каза за мястото на събранието ни?
Не мога да ви отговоря. - Кончини ли ви изпрати тук?
Кавалер Дьо Капестан е тук по моя покана.
Убедих се в смелостта ви и в това, че сте срещу Кончини.
Исках да ви предложа да встъпите в редовете ни.
Свободен сте да си тръгнете оттук, но няма да имате друга възможност.
И ако сега се разделим с вас, ще е завинаги.
Вземете решение.
Бих бил щастлив да се сражавам срещу Кончини,
но срещу краля - никога!
Кой гарантира, че той няма да ни издаде?
Аз!
Лицемерието е най-страшното оръжие на враговете ни.
Оръжие, което ви е непознато, нали?
Ако се бях признал за виновен, щях да си сложа маската на невинността.
Неловките ми опити да завоювам доверието ви
са доказателство за предаността ми. Ако можех да бъда Капитана!
Вие наистина не сте му простил за бягството.
По-важно е, че той помогна на друг човек да избяга.
На кого? - На Жизел Д'Ангулем, сир.
На Жизел Д'Ангулем? - Да.
Той не ви ли каза, че е организирал бягството й?
Защо не ми съобщихте за обстоятелствата на бягството?
Исках да събера доказателства. Никого не обвинявам голословно.
Ще ви ги представя, сир. - Добре.
Херцог Д'Ангулем и дъщеря му ще присъстват ли на събранието?
Без съмнение.
Заповедта за освобождаване на баща ви е подписана.
Управителят на Бастилията ще го пусне утре.
Но ако се съгласите да се срещнете довечера с мен,
правата на баща ви ще бъдат възстановени
и ще му върнат всички владения.
Струва ми, че срещата ви продължи доста дълго.
Напуснете, госпожице.
Заради прелестите на това момиче сте помилвал смъртния ни враг!
Допускате ли, че съм способен на такава глупост?
Този специален затворник бе подложен на специални мъчения.
Впрочем, така и не проговори.
Но отслабна от мъченията и от специалния режим,
на който разпоредих да го държат.
С една дума, бащата на това момиче умря преди седмица.
Значи остава само да... - Да!
Всичко е подготвено за довечера. Риналдо ще направи необходимото.
Утре ще бъдеш кралица!
Кавалер, изслушайте ме.
Постъпих ужасно!
Предадох другарите си, за да спася баща си.
Той беше всичко за мен.
Но предателството ми не му помогна, той умря от глад и страшни мъчения.
Исках да призная всичко на Жизел, но ме беше срам.
Трябва бързо да предупредим ръководителите на заговора,
за капана, който им е приготвил Кончини.
Умолявам ви, помогнете им!
Младостта ви не ви е подготвила за подобни изпитания.
Любовта към баща ви ви е заслепила. Съчувствам ви.
Но истинският виновник не сте вие, а Кончини.
Елате.
Не е хубаво да подслушваш зад вратата на приятеля си.
Имахме си достатъчно грижи с Жизел Д'Ангулем.
И лесно мога да си представя катастрофата,
която ни очаква с тази блондинка.
Само на любов и вода не може да се кара.
Затова ти приготвих вкусна супичка.
Колко е хубаво тук. Само ние двамата и никой друг.
Винаги съм мечтал за това. - И аз, мой Коголино.
Щом останахме насаме, можем да говорим за любов.
Влезте.
Къде е кавалер Дьо Капестан? - А на кого му трябва?
На краля!
Сир, извинете, че е разхвърляно.
Ако знаех, че ще дойдете, щях да разтребя.
Къде е кавалер Дьо Капестан? - Ту тук, ту там.
Не стои на едно място, все бяга...
Отговори ми! Къде е?
Тук беше една млада блондинка,
която го заведе в замъка Сен Льо на някакво събрание.
Това не е ли събранието на заговорниците на херцог Д'Ангулем?
Сир, уверявам ви, че той няма нищо общо със заговорниците.
Причината е друга. - Говори направо!
Ако той е тръгнал натам, то не е заради херцог Д'Ангулем,
а заради прекрасните очи на дъщеря му.
Струва ми се, че е влюбен. Но мисля, че е на път да попадне в капан.
В капан? На конете, господа!
Напред!
Господа! Известна ви е целта на събранието ни.
Сега ни остава само да уточним действията си.
Пуснете ме да мина!
Не може да влезете! - Ще вляза!
Спрете! - Тишина, моля ви!
Кавалер, дадохме ви да разберете, че ако още веднъж...
Всеки момент тук ще нахлуят хората на Кончини.
Значи сте свързан с тях.
При други обстоятелства бих ви поискал удовлетворение.
Защо се грижите за нас? - Исках да ви предупредя.
Ще се сражавам на ваша страна, за да спася скъпа за мен личност.
Но не съм изменил на своя крал.
Като се разправят с вас, хората на Кончини искат да се заемат с него.
И ако мислите, господа, за доброто на Франция,
то приключвайки с тази шайка подлеци,
ще застанете в защита на младия ни крал.
Дръжте този предател! - Не!
Аз ви предадох.
Убиец! Но този път няма да се измъкнеш!
Защо караш толкова бързо? - Това е исторически момент!
Не искам да го изпусна.
А това какво е? - Няма нищо хубаво в него.
Но ако успееш да го преживееш,
не е изключено да попаднеш в историята.
Сега зная методите ти и ще те науча и на моите.
Приготви се да се представиш пред Бога.
Господа, спрете веднага! Това е заповед на краля!
В странна компания ви заварвам, господине.
Вярвах ви, предложих ви приятелството си и приех вашето.
Вие се заклехте да защитавате своя крал,
а се сражавате на страната на заговорниците!
Госпожице Д'Ангулем, вие сте дъщеря на този,
когото Кончини нарече мой заклет враг.
Можехте да ме убиете, но ми спасихте живота.
Поискайте каквото желаете и ще изпълня молбата ви.
Не искам милост за семейството си и за привържениците ни.
Но съм длъжна да ви кажа, че кавалер Дьо Капестан ви е бил верен слуга.
Днес той още веднъж опита да направи всичко, зависещо от него,
за да привлече благородниците на ваша страна.
Изпитвах ви, госпожице, и чух това, което се надявах да чуя.
Не съм се съмнявал в кавалера. Знаех, че се сражава на ваша страна,
защото е бил сигурен, че като приключат с вас,
враговете ви ще се обърнат срещу мен. Ето го доказателството.
Кончини се стремеше да всее вражда. Но времето му вече отмина.
Днес, по моя заповед, той беше екзекутиран от господин Дьо Витри.
Нали ти казах за историческия момент?
Сир, независимо от младостта си, днес доказахте, че сте велик крал.
Господа, Кончини е мъртъв.
Да живее кралят! - Да живее кралят!
Братовчеде, радвам се, че съюзът между Валоа и Бурбоните е възможен.
В това ме убедиха думите и постъпките на госпожица Д'Ангулем.
Сигурен съм, че бракът между нея и кавалер Дьо Капестан
ще бъде надежден залог за нашето приятелство.
Не се съмнявам в това, Ваше величество.
Сега вече ще имаме достатъчно време да поговорим за любов.
КРАЙ
Превод: yvetted
Редакция: Best Ripper