Tajanstvene lubanje. DNK ne odgovara ničemu
poznatom kao ljudsko. Čudnovate mutacije.
To bi mogla biti reptilska vrsta humanoidnog oblika života.
I zastrašujuća čudovišta. Apachi su imali demonsku figuru,
koja bi vas zapanjila svojim pogledom. U kulturama širom svijeta,
postoje priče o čudnim čovjekolikim bogovima.
Jesu li naši preci stvarno imali susret
s bićima izvan ovog svijeta? A možda oni imaju vezu s nama?
Ovo što imamo su ostaci
učitelja, koji su posjetili čovječanstvo u dalekoj prošlosti.
Naša DNK sadrži izgubljeni vanzemaljski gen,
koji je sada obnovljen upravo u ovo vrijeme. Od početka civilizacije,
čovječanstvo je dugovalo svoje porijeklo bogovima
i drugim posjetiteljima sa zvijezda. Što ako je to bila istina?
Jesu li vanzemaljska bića zaista pomogla oblikovati našu povijest?
I ako je tako, jesu li ljudi bili samo jedna karika
u lancu vanzemaljske evolucije?
Paracas lubanja broj 44. Otkrivena 2012. godine,
težila je 1,27 kilograma,
25% teža od lubanje prosječnog muškarca.
Kapacitet lubanje je 1.500 kubičnih centimetara,
20% više od normalne.
I nedostaju simetrični šavovi, vezivna tkiva zgloba,
koja se nalaze između parentalnih kostiju u svim ljudskim lubanjama.
To je samo jedna od stotina čudnih, nakaznih lubanja,
koje su pronađene na južnoj obali Perua,
tijekom 1927. godine. To je bilo u vrijeme
kada je arheolog Julio Tello, prvi iskopao ogroman kompleks grobnica,
za koje je mislio da su ih uredili Paracas ljudi,
koji su živjeli u ovom području od 800. do 100. godine prije Krista.
Julio C. Tello je bio otac peruanske arheologije...
...a 1920. godine, je otkrio skupine mumija.
A u svakoj skupini mumija je bila osoba sa izduženom lubanjom.
Oni su pokopani u obiteljske mauzoleje,
koji su u nekim slučajevima bili do 10 metara u stijenama.
Tradicionalni arheolozi kažu,
kako je istezanje najvjerovatnije rezultat zamatanja glave,
što uključuje zamatanje dječje glave, dok im je lubanja još uvijek mekana,
kako bi joj promijenili oblik. Ta se praksa može naći u mnogim kulturama
širom svijeta, a stara je tisuće godina.
Ali, zašto bi ljudi željeli produžiti glave svoje djece?
Teoretičari o drevnim astronautima smatraju
da je zamatanje glave nastalo kod primitivnih ljudi,
koji su pokušali imitirati izgled vanzemaljskih posjetitelja.
Ali, prema istraživaču Brienu Foersteru,
pomoćniku direktora povjesnog muzeja Paracas,
zamatanjem glave se ne mogu objasniti
sve druge nepravilnosti, izloženih Paracas lubanja.
Oko pet posto izduženih lubanja,
koje nalazimo u Paracasu, toliko su složeni po obliku i veličini
da je teško vjerovati kako je to rezultat
bilo kakvog oblika deformacije, ili zamatanja glave.
Ne samo da su izdužene vertikalno,
nego su i očne šupljine puno veće od normalnih.
Postoje dvije rupe na stražnjem dijelu lubanje, zvane foramene,
kroz koje je proticala krv i prolazili nervi.
A i njihove čeljusti su vrlo snažne. Među najvećima od njih
nalazimo lubanje 60% teže, od normalnih ljudskih lubanja
i kapacitetom mozga, koji je 2,5 puta veći od normalnog ljudskog mozga.
Ali, ako te izdužene lubanje nisu rezultat
drevne prakse zamatanja glave,
tko ili što su onda bila ta tajanstvena bića?
2014. godine, izvršeno je DNK testiranje, na Paracas lubanji broj 44,
koje je dalo iznenađujuće rezultate. Učinjeno je neko početno testiranje DNK,
a rezultati su, prema genetičaru, bili doista zapanjujući.
Bilo je određenih segmenata DNK, koji ni po čemu ne odgovaraju ljudskom.
Kako se meni čini, to u Paracasu bi vrlo moguće
mogla biti krvna loza povezana s Homo sapiensom,
ali ne izričito sa samim Homo sapiensom.
Kad vidite ovakvu vrstu arheoloških dokaza, vidite konkretan, opipljiv,
DNK testirani dokaz, da su vanzemaljci hodali Zemljom,
upravo među nama. Osobno mislim, kako je potpuno moguće,
da su ono što imamo ovdje, ostaci takozvanih učitelja,
koji su posjetili ljude u dalekoj prošlosti.
Je li moguće da su ove
i druge slične lubanje, pronađene u južnom Peruu,
nešto drugo, a ne ljudske? Dok tradicionalni znanstvenici i dalje
odbacuju tu mogućnost, sada postoji dokaz
da je u jednom trenutku, Zemlja bila naseljena
drugim vrstama, koje su posjedovale jednaku inteligenciju,
ili čak i veću od ljudske.
Gibraltar. 1. rujna, 2014.
Unutar Gorhamove špilje, na rubu Sredozemnog mora,
antropolozi su objavili otkriće, koje iz temelja mijenja naše razumijevanje
rane ljudske povijesti. Jedna mustra unakrsno urezanih linija u stijenu,
prije više od 39000 godina, prvi je poznati primjer pećinske umjetnosti,
napravljen ne od naših predaka, nego od druge inteligentne vrste.
Neandertalaca. Prije toga, općenito se mislilo,
kako samo anatomski, moderni, ljudi, imaju te sposobnosti
slikanja po pećinama i izradu bakroreza, te pravljenje figura,
što je stvarno nešto, što je ograničeno na moderne ljude.
I tako nalaz iz Gibraltara jasno pokazuje da su Neandertalci bili sposobni
za prikazivanje simbolima. Za Neandertalce se mislilo
da su se poput ljudi razvili od Homo erectusa,
ali suprotno uvriježenom mišljenju, oni nisu naši preci.
Oni su zapravo zasebna vrsta, koja je živjela usporedo s prvim ljudima.
Sve više i više dokaza izlazi na vidjelo, koji sugeriraju
da su Neandertalci bili toliko socijalno inteligentni,
bili svjesni simboličkog izražavanja, možda čak i bili, koliko mi znamo,
i inteligentniji od nas. Postoji puno dokaza
da su Neandertalci koristili alate, možda na drugi način, nego što to mi činimo.
Dakako, otkriveni su grobovi, koji su bili prekriveni cvijećem.
Voljeli su svoju djecu, kao što mi volimo našu.
Tehnologija, koja im je bila na raspolaganju, tek se sada otkriva.
DNK proučavanja pokazuju da su Neandertalci živjeli među modernim ljudima,
tisućama godina i križali se s njima, prije nego su izumrli.
A to nije bila jedina druga inteligentna,
čovjekolika vrsta, u pra-povjesno doba.
2003. godine, znanstvenici su identificirali "homo floresiensise".
Ljude poznate kao Hobbiti, u Indoneziji.
Isto tako, kao što je 2008;
otkrivena vrsta "Denisova čovjeka", u južnom Sibiru.
Ono što je intrigantno u ovom nalazu je, što DNK dokaz sugerira
da se oni genetski razlikuju od oba Neandertalca,
kao i od anatomski modernih ljudi, što sugerira da je možda prije 40000 godina
na Zemlji bilo najmanje
tri različita oblika ljudi.
Ne, tamo vani mora apsolutno biti još nepoznatih ljudskih vrsta.
Kompletno različite vrste, ili podvrste. Ja sam siguran da će paleontolozi
od ovog dana i u bližoj budućnosti pronaći više od našeg obiteljskog stabla.
Ono što sada vidimo je, situacija tipa "Gospodar prstenova",
gdje je više populacija hominida,
koji su zajedno živjeli na Zemlji, u isto vrijeme. Kad pogledamo Denisov ljude,
vidimo da oni stvarno imaju tragove u svojoj DNK,
jedne vrste, koja se u potpunosti
razlikuje od bilo čega, što smo vidjeli bilo gdje na Zemlji.
Mi ne znamo otkud oni dolaze i ne znamo tko su ti ljudi.
To je potpuno zbunjujuća tajna.
Je li Neandertalci i drugi drevni hominidi posjeduju sposobnosti na razini,
ili možda čak i veće, od naših ljudskih predaka?
I ako je znanost tek sada otkrila istinu o tim vrstama,
kakvi su onda drugi oblici inteligentnog života
mogli naseljavati Zemlju, prije tisuće godina?
Možda su ljudi dijelili Zemlju
i križali se s ne-domaćim vrstama, na ovoj planeti?
Teoretičari o drevnim astronautima smatraju,
kako se dalji dokazi možda mogu naći
rekonstrukcijom lica Paracas lubanje, broj 44.
New York City. 27. ožujka, 2015.
Brien Foerster je angažirao umjetnicu Marciju Moore
da mu pomogne ispitati Paracas lubanju broj 44,
na sasvim novi način. Oslanjajući se na svoje iskustvo,
u pravljenju rekonstrukcija lica u 3-D modelu,
Marcia će pokušati drevnu lubanju povratiti u život,
skeniranjem na kompjuteru i digitalnom obnovom njegovog lica.
Prva stvar, koju ćemo učiniti...
Idem dobiti vizualnu predstavu.
A onda će laser snimiti komad po komad, ove lubanje.
A onda ćemo cijelu ovu lubanju napraviti u 3-D modelu.
To nam omogućava jednu preciznu pretstavku ove osobe.
Ako hoćete, možete uzeti vašu lubanju s vrtuljka. Ovdje gore na kompjuteru...
To je kako smo generirali model lubanje.
Sa svim tim točkicama, koje je laser pokupio,
bio je u stanju stvoriti prilično točnu predstavku ove lubanje.
To je nevjerojatno. Analizirajući strukturu kostiju,
Marcia počinje stvarati virtualne slojeve mišića i tkiva,
što će ponovo stvoriti anatomiju lica Paracas lubanje.
Možete reći da su kod ove lubanje istaknuti obrazi. Brada je vrlo istaknuta.
Oči... očne šupljine su puno veće, što je problematično.
Ja sam malo produljila vrat.
Mislim da je ta lubanja imala vrlo jak vrat,
zato sam dodala malo materijala. I napravila nadogradnju lubanje.
Na temelju oblika lubanje,
Marcia približno dodaje dodatno tkivo i mišiće,
dok konačno... nije dobila izgled lica.
To je izuzetno. Da, sada ću vam pokazati
nakupljanje, polaganu izgradnju obraza,
čeljusti, očiju. Ovo je jedna rekonstrukcija,
ali to je interpretacija, kao bi to moglo fizički izgledati.
A, to je ovo. Vi ste 2000 godina staru lubanju povratili u život.
I odgovorili na neka pitanja, ali su se pojavila nova pitanja. Apsolutno.
Marcinu interpretaciju smatram vrlo intrigantnom,
jer ono što je bila u mogućnosti prikazati, nije tipično za ljude, koje
nalazimo u obalnom području Perua, danas.
Paracas kultura ja nestala prije 2000 godina. Oni nisu ostavili potomke,
niti su ostavili usmene predaje, ili pisanu dokumentaciju, bilo koje vrste.
Zato nemamo pojma, tko su oni bili, ni odakle su došli.
Prema Marcijinoj interpretciji, vjerujem u mogućnost
da su ta bića došla iz drugih dijelova našeg svemira,
na ovu planetu
i ovdje se pomiješali sa genetikom, koja je bila ovdje.
Vjerujem da su bili podvrsta čovječanstva.
Može li to biti mješavina između vanzemaljaca i ljudskih bića?
Ili možda Paracas lubanja broj 44,
ima porijeklo izvan naše planete Zemlje,
kao što smatraju teoretičari o drevnim vanzemaljcima?
Vidio sam ove lubanje izbliza.
I u tom trenutku je bilo sve drugačije. To mijenja sve,
jer ako usporedite lubanju za koju je dokazano
da je bila umjetno izdužena,
i usporedite je s jednom od Paracas lubanja,
vidite jasnu razliku između te dvije.
Ja osobno mislim da su to bili vanzemaljci.
Je li Paracas lubanja broj 44, dokaz
da su druge inteligentne, možda čak i vanzemaljske
vrste, živjele među ljudima, u dalekoj prošlosti?
Teoretičari o drevnim astronautima smatraju,
kako rekonstruirano lice sliči drevnom vladaru,
za koga se vjeruje da je došao sa zvijezda.
Egipatskom faraonu Ehnatonu.
On je imao velike oči i izduženu glavu.
I na neki način, on izgleda kao jedan od Atenista, kao Ehnaton,
ili njegova djeca, s velikim izduženim glavama.
Ehnaton je vladao u 14. stoljeću prije Krista,
a smatralo ga se heretičkim faraonom,
jer je ukinuo politeističku religiju drevnog Egipta.
On je tvrdio da postoji samo jedan bog... Aton.
A taj bog je prikazan kao Sunčev disk, na nebu.
Ehnaton je bio oduševljen Atonovim diskom.
A, Atonov disk je nešto, što je navodno Sunce,
ali je prikazan na potpuno drugačiji način,
nego što su Egipćani prije prikazivali Sunce.
Zanimljivo je razmišljati o Atonovom disku,
kao možda nekoj vrsti svemirskog broda.
I kad vidite ove Ateniste kao što je Ehnaton, morate se upitati:
"Jesu li oni neka vrsta vanzemaljaca?"
Oni stvarno izgledaju kao Sivi vanzemaljci.
Ehnatonova vladavina je također obilježena
radikalnom promijenom u umjetnosti, prelaskom
s idealističkih prikazivanja ljudi, na puno više realne verzije...
Činjenica, koja samo potvrđuje nagađanja
o porijeklu faraona i njegove obitelji.
Postoji tako puno njihovih prikaza, naslikanih na zidovima hramova,
kao i granitnih skulptura Ehnatona,
njegove žene Nefertiti i njegove kćeri Meritaton.
Čak je i Tutankamon bio jedno od djece Ehnatona i Nefertiti.
Postoji poprsje kralja Tutankamona, koje također prikazuje izduženu lubanju.
I kada pogledamo, oni imaju vrlo uzak grudni koš.
A udaljenost između njihova vrata i njihovog struka je veća
od one, koju imaju tipični ljudi na Zemlji.
Možete pogledati na ovom poprsju Meritatan,
gdje joj se glava proteže unatrag. Ona nema kose
i vjerujete li da je taj, koji je to slučajno napravio,
da bi još uvijek radio, ili čak dovršio te skulpture?
On je stvorio sliku, njihovog stvarnog izgleda.
Je li rekonstrukcija lica Paracas lubanje,
Iice jednog drevnog astronauta?
Je li njegova sličnost, sa prikazima egipatskog faraona Ehnatona, pruža dokaz
da su našu planetu, stvarno, posjetili vanzemaljci?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu "Da"
i vjeruju da se daljnji dokaz, o prisutnosti vanzemaljaca,
ovdje na Zemlji, može pronaći u samim ljudima.
Houston, Texas. 2010.
Liječnici na teksaškom Heart Institutu, pregledavaju 59-godišnjeg muškarca,
koji se žali na bolove u grudima i dolaze do zapanjujućeg otkrića.
Pacijent ima tri srčene komore,
slično kao reptili.
Istraživači kažu, kako je to rijetki razvojni fenomen,
zvani atavizam, kada se jedna izgubljena osobina davnog pretka,
pojavi u modernom organizmu.
Dakle, ideja je da ako pogledate od čega
smo se prvo razvili, vidite da su to bile ribe. Ribe imaju dvije srčane komore.
A onda smo izašli na kopno i postali smo više kao reptili.
Oni imaju tri srčane komore. I onda smo konačno imali četiri srčane komore,
kad smo postali sisavci i onda ljudi.
Dakle, zanimljivo je, što tijekom evolucije, isti dijelovi evolucije,
bivaju obnovljene kao embrioni.
Znači, ako postoje bilo kakva oštećenja na embriju, tijekom razvoja,
to je moglo biti u ranoj fazi razvoja.
I sada taj čovjek ima srce, koje je više tipično našim daljim precima,
reptilima. Iako je otkriće čovjeka,
sa srcem reptila, nevjerojatno rijetko, pronađene su idruge genetske poveznice,
koje ukazuju na vezu s reptilima.
Od 1800-tih godina, zabilježeno je više od 100 slučajeva
Ijudskih repova, u medicinskim žurnalima.
Ljudi koji pate od bolesti ichthyosis,
imaju suhu, krljuštima prekrivenu kožu.
A ljudi s bolestima zvanim syndactyly i ectrodactyly,
imaju srasle prste i ruke, poput pandži.
Ali, ako su ove anatomske nepravilnosti veza,
s našim drevim precima, kao što neki znanstvenici smatraju,
može li biti, kako oni nisu ostaci
reptila, u fazi ljudskog razvoja, nego otkrivaju da su se ljudi
nekada miješali s vanzemaljskim reptilima?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu "Da"
i vjeruju, kako se daljnji dokaz može pronaći
u pričama o prvom kineskom caru, Fu Xi.
Fu Xi je bio jedan od mitoloških vladara Kine i on se smatra originalom,
ili prototipom čovjeka.
On je bio stvoren skupa sa svojom sestrom Nu Wa. Oni su imali humanoidni oblik,
u smislu da je njihov gornji dio tijela bio kao kod ljudi,
ali doljnji dio tijela je bio kao kod zmija. I oni su često prikazivani
obavijeni zmijskim repom.
Slične priče o humanoidnim, reptilijskim bićima,
postoje u kulturama širom drevnog svijeta,
uključujući Japan, Grčku i Sjevernu Ameriku.
Mi čak imamo dobre crteže i reljefe mnogih od tih fantastičnih stvorenja.
Je li moguće da su neki od tih stvorenja
stvarno bili vanzemaljci, prema svom izgledu? A čini se, u nekim slučajevima,
kako je vjerojatno tako.
Druge neobične anomalije, pojavljuju se u opisima božanskih bića,
u drevnim tekstovima.
Milijuni djece se rađaju s plavim mrljama na koži, zvanim mongolske mrlje,
podsjećajući na plavu kožu zajedničkih bogova Indije i Egipta.
Pojavljuju se i mnogi slučajevi gigantizma, kroz povijest,
podsjećajući na biblijske priče o Nephilima...
Divovima, koji su bili, kako kažu, hibridni potomci Ijudi i božanskih bića,
koje su zvali promatračima.
Mi u sebi nosimo cijeli evolucioni razvoj
čovječanstva, kao i drugh vrsta, od kojih su se ljudi razvili...
Reptila, riba i tako dalje.
Izvucimo ovu ideju da ako su se vanzemaljci
ovjekovječili u našoj DNK, nosimo li mi onda njihov genetički sastav
u sebi? Mi danas znamo da naša DNK sadrži puno
dijelova DNK, koje još uvijek ne razumijemo.
Dakle, kad vidimo ove genetske poremećaje, na fizičkom obliku djece,
možemo shvatiti kako to i nisu poremećaji.
To je, u stvari, zaspali vanzemaljski gen,
jedna karakteristika, koja se pojavljuje upravo u ovo vrijeme.
Jesu li se vanzemaljci, kao Neandertalci,
parili s ranim ljudima, tisućama godina ranije?
Jesu li ostavili genetski dokaz u našoj DNK,
koji postoji još i danas?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu: "Da"
i ukazuju na to da je Zemlja u jednom trenutku mogla biti dom,
ne samo jednoj vanzemaljskoj vrsti, nego i mnogim drugima.
Zapadna Virginia. Rujan, 1952.
Mnogi svjedoci prijavljuju
viđenje čudne svijetleće lopte, koja se pojavila na noćnom nebu
i sletjela u obližnjem šumovitom području.
Oni koji su istraživali mjesto pada, opisuju da su vidjeli tri metra visoko biće,
nalik na pticu, sa sjajnim crvenim očima.
To je bila jedna velika, čovjekolika figura,
visoka oko tri, do tri i po metra,
s vatrenim, sjajnim očima, a emitirala je iskre
i bljeskove svjetlosti. Ona je opisana kao da ima glavu oblika haube motora,
ne drugačije nego kao pik as, u špilu karata.
Cijela skupina je bila jednoglasna
u svom uvjerenju da je stvar, odnosno stvorenje,
bilo potpuno stvarno.
Da je bilo povezano sa tim preletajućim čudnim svjetlom
i da je bilo, također, povezano s tim pulsirajućim svjetlom, koje su oni vidjeli.
Zanimljivo, mitologija američkih Indijanaca,
isto opisuje sličnog stvora, pola ptica, pola čovjek,
koji je dijelio planetu Zemlju s ljudima, već tisućama godina.
Apachi su imali demona, figuru u njihovoj mitologiji,
divovskog čovjeka sovu, koji bi vas zapanjio svojim pogledom.
To je zaista zastrašujuća prisutnost, koja je mogla doći bilo kada,
a posebno na noćnom nebu, kada sove lete. Prilično je česta tema,
u mnogim indijanskim mitovima, kako je u vrijeme prošlosti,
Zemlja bila pretrpana prilično zastrašujućim
čudovištima različitih oblika. A ta velika sova, ili čovjek sova,
samo je jedan predstavnik te vrste.
Je li priče o čovjeku sovi i drugim čudnim stvorovima, opisuju bića,
koja su američki Indijanci stvarno susretali?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu: "Da"
i ukazuju na slične mitove o stvaranju, širom svijeta.
O bogovima, koji nalikuju, ne samo antropomorfnim pticama,
nego i reptilima, insektima
i morskim stvorenjima.
Svuda širom svijeta, imamo figurice, rezbarije i slike.
Slike na stijenama, tih vrlo bizarnih stvorenja,
koji se mogu naći, ne samo na svim kontinentima, nego i kad ih usporedite,
oni su i nevjerojatno vrlo slični. Možete se upitati:
"Jesu li ove figurice i ovi kipovi, tih raznih prikaza onoga,
što se naziva bogovima,
u stvari ukorijenjeni u nekoj vrsti stvarnosti?"
Jesu li naši preci zaista sreli
te inteligentne oblike života, prije tisuće godina?
I ako jesu, što su oni bili?
Cambridge, Massachusetts. Veljača, 2013.
Analizirajući podatke, koje je prikupio NASA-in teleskop Kepler,
astronomi iz Harvard-Smithsonian Centra, za astrofiziku, objavljuju
da šest posto svih crvenih patuljastih zvijezda,
imaju nastanjive, Zemlji slične, planete.
Kako crvene patuljaste zvijezde gore puno duže nego naše Sunce,
ovo otkriće otvara mogućnost da je život na tim planetama mogao biti puno stariji
i puno različitiji, nego život na Zemlji. Okolina igra stvarno ključnu ulogu,
u vrsti i smjeru, u kome se organizmi razvijaju.
Možete zamisliti da je evolucija, koja se odvijala na nekom drugom planetu,
mogla slijediti iste vrste pravila,
ali je imala potpuno različite krajnje proizvode
i zato bi oni izgledali potpuno drugačije.
Dovoljno je otići na bilo koju drugu zvijezdu, s planetama oko nje.
Inteligencija će se dogoditi zbog krize. To će se dogoditi, jer vi preživljavate
samo s tom inteligencijom. Ali, moglo bi biti od reptila
da smo bili i ekvivalent reptila. Moglo biti i od četveronožaca.
Moglo bi biti od stvorenja nalik mekušcima. Razvoj će vjerojatno biti isti.
Krajnji rezultat je, automatski, potpuno drugačiji.
Kroz cijeli svemir bi moglo biti bezbroj raznih oblika inteligentnog života.
Kad gledamo na opise, koji su napravljeni o vanzemaljskim bićima,
koja su posjećivala Zemlju, oni pokazuju različite karakteristike.
Oni imaju glave ptica, glave pasa, oblike tipa reptila.
Moguće je da su to oblici, koje su ta bića uzela na svojoj rodnoj planeti
i čak su mogli imati suživot s bićima, koja su čak različitija od njih.
Je li moguće da su, poput Neandertalaca, Ijudi Denisova i homo "floresiensisa",
koji su postojali usporedo s ljudima, ovdje na Zemlji,
postojala slična inteligentna bića, koja su se razvila drugačije od nas,
na planetama širom svemira?
I ako postoji više takvih vrsta, je li moguće da je Zemlju posjetilo
više od samo jedne vrste vanzemaljaca? Teoretičari o drevnim astronautima vjeruju
da odgovori leže, ne samo u pričama o božanskim bićima
iz prošlosti, nego i u viđenjima, koja se nastavljaju do današnjeg dana.
Fort McDowell, Arizona. Veljača, 2015.
Tisuće posjetitelja u ovoj maloj pustinjskoj zajednici,
30 milometara izvan Phoenixa,
prisustvuje godišnjem međunarodnom kongresu o NLO-ima.
Mnogi polaznici i govornici
razmijenjuju priče o vanzemaljskim otmicama.
Njihove izjave opisuju vanzemaljce,
koji imaju različite fizičke oblike.
Unutar područja znanosti o NLO-ima, postoji više vrsta prijavljenih vanzemaljaca.
Uključujući i krilate humanoide. Poput Mothmana,
ili Houstonovog Batmana.
To također uključuje takozvane insektoide, koji
kao što njihovo ime ukazuje, izgledaju poput velikih insekata.
A onda imamo reptile, dvonožne spodobe, tipa gmazova.
Mislim da je vrlo moguće da su se oni prilagodili
i fizički razvili u tim oblicima, u odnosu na uvjete
koji vladaju na njihovim matičnim planetama.
Mislim da u svemiru postoji puno vrsta inteligentnih stvorenja,
koji bi nas šokirali. Mislim da vaša okolina određuje,
kako ćete završiti i na kraju izgledati. Mislim, kako tijekom vremena,
ta složenost da se fizički prilagodite,
ovisi o uvjetima vaše planete.
Ako pogledate neke od sumerskih ilustracija, vidite ptičju glavu,
na vrhu vrlo jakog ljudskog tijela. Na egipatskim slikama vidimo
čovjeka, s izduženom lubanjom i vrlo zelenom kožom.
A tu je i jedan prema jedan poklapanje,
između modernih viđenja, ljudi koji su govorili, o iskustvima s otmicama,
kao i onoga što smo čuli u svjedočenju iz prve ruke
i onoga što smo vidjeli u najstarijim zapisima, kontakata sa bogovima.
To su isti ljudi. Oni u stvari nikada nisu otišli.
Postoji li veza između bogova čudnog izgleda,
koje su opisale drevne civilizacije
i ovih današnjih susreta, s vanzemaljcima?
Je li mi, u stvari, vidimo slična bića onima, koja su opisali naši preci,
prije tisuće godina?
Uprkos mnogim prijavama, o različitim vrstama vanzemaljaca, postoje kod viđenja
značajne podudarnosti.
MUFON, zajednička NLO mreža, jedna je od najtrajnijih i najpoštovanijih
NLO istraživačkih grupa u svijetu. MUFON-ove studije
o NLO prizemljenjima i humanoidnim slučajevima,
su pokazale da većina NLO događaja, uključuje bića
gdje se radi o viđenjima stvorenja koja su humanoidna,
što znači dvije ruke, dvije noge, tijelo i glava.
Kad pogledamo sve različite izvještaje
o vanzemaljcima, koji dolaze na Zemlju, kaže se kako su oni uglavnom
humanoidnog oblika. A čini se da je ljudski oblik
vrlo univerzalna forma.
Ako bi se inteligentni život razvijao drugačije, na drugim planetama,
kao što tradicionalni znanstvenici smatraju, zašto bi onda toliko ljudi
opisivalo susrete s vanzemaljcima, koji imaju ljudske osobine?
Možda je nekad postojala neka izvorna,
prototipna civilizacija, koja se proširila svemirom.
Tijekom vremena, slika stvorenja, sa dvije ruke,
dvije noge, jednim tijelom i jednom glavom, dva oka i jednim ustima,
proširila se cijelim spektrom
NLO aktivnosti i viđenjima.
To bi značilo da naša loza potiče
od nečega što ima dvije noge. Bilo da to stvorenje hoda uspravno,
s licem insekta, ili licem čovjeka, to zapravo nije važno.
To stvorenje ima dvije noge, koje je negdje nastalo.
Obzirom na broj pojavljivanja humanoidnih bogova,
to govori kako postoji zajednički predak, za sav inteligentni život u svemiru.
I možda smo na pragu ponovnog otkrivanja tog zajedničkog pretka.
Može li postojati jedan zajednički izvor, za sav inteligentni život u svemiru?
Jedna praiskonska vrsta, koja je oplodila različite planete,
bićima sličnim sebi? Teoretičari o drevnim astronautima vjeruju
da se krajnja istina o porijeklu čovječanstva, može naći ispitivanjem,
ne samo naše prošlosti, nego i naše budućnosti.
Lipanj, 2013. U članku za Forbes,
grafičar i istraživač Nickolay Lamm,
ilustrira, kako se ljudsko lice može promijeniti
u narednih 100000 godina.
Uz pomoć jednog bioinformatičara i uzimajući u obzir
buduće tehnološke, ekološke i genetske uticaje,
došao je do sablasnih prikaza, koje pokazuju sve veće lubanje,
s naglašenim čelom, velikim očima
i više pigmentiranom kožom. Što se tiče budućnosti, to je uvijek jako teško
predvidjeti, pogotovo u smislu "Homo sapiens sapiensa", jer smo bili tako dobri,
u modificiranju naše okoline, putem naše tehnologije.
Dakle, ako pokušate razmišljati o tome kako bi mogli izgledati
u budućnosti, to je ipak malo teže, jer ne znamo točno
kako pritisci na okolinu mogu na nas djelovati.
Dok je Lammov rad bio odbačen od nekih znanstvenika, kao puko nagađanje,
antropolozi su otkrili da se čovječanstvo promijenilo u velikoj mjeri,
tijekom posljednih 200000 godina.
Homo sapiens je razvio delikatniji kostur, uže lice
i naglašeniju bradu. I nedavna istraživanja su pokazala
da ljudsko tijelo i dalje prolazi kroz značajne promijene.
Znači, tijekom posljednjih 40000 do 50000 godina,
veličina zuba se jako smanjila i to vrlo dramatično.
A to je u velikoj mjeri proizvod načina kuhanja
i na kraju, razvoja keramike.
Ove kulturalne novine, za razliku onoga što jedemo i kako jedemo,
dovele su do dramatičnog pada, veličine naše čeljusti
i na kraju, veličine naših zubiju.
Budući smjer razvoja ljudske evolucije je teško prikazati,
ali sigurno ćemo misliti da nastavak proširenja veličine ljudskog mozga,
može biti nešto, što će se pokazati,
kako budemo išli naprijed u ljudskoj evoluciji.
2012. znanstvenici sa sveučilišta u Tennesseju,
objavili su rezultate koji pokazuju da se veličina ljudske lubanje
također povećala, upravo od kasnih 1800-tih.
Ono što su otkrili je potpuno nevjerojatno. Prosječna visina lubanje,
porasla je za nevjerojatnih osam milimetara, ili gotovo 0,3 incha.
Stvarno povećanje volumena mozga, uzrokovano ovom promjenom je,
200 kubičnih centimetara, što je veličina teniske lopte.
Naše čeljusti postaju duže i uže,
a veličina glave postaje veća. A to počinje zvučati prilično poznato, je li?
Teoretičari o drevnim astronautima nagađaju,
kako nas razvoj svemirskih putovanja može odvesti da u dalekoj budućnosti
izgledamo kao Sivi. Neki su rekli da je razlog zašto se čini da Sivi
imaju tako atrofirana tijela taj, što su se njihova tijela
s vremenom promijenila. Oni su, također, nekada imali veće mišiće,
ali zato što su postali svemirski putnici, njihovi mišići su atrofirali.
Kad putujete u svemir, nemate takav pritisak,
koji djeluje na vas, tako da mišići nisu navikli,
pa vrlo brzo izgubite mišiće.
Također, vezano s tim... Vaše kosti počinju atrofirati.
Mi govorimo o sve dužim i dužim misijama u svemir, o putu na Mars i dalje.
I tako su astronauti izloženi tim naprezanjima, za duži period vremena.
Je li moguće da su Sivi vanzemaljci, u jednom trenutku izgledali poput nas,
kada su bili na svojoj planeti?
I tako smo na istom putu.
I mi sami postajemo sve više i više poput ovih Sivih vanzemaljaca.
Naše porijeklo dolazi od drugih vanzemaljaca, koji su slični nama.
Možda je loza počela drugdje,
prije milijune i milijune godina.
Jesu li ljudi, a možda čak i druge
vanzemaljske vrste, sa kojima su se naši preci sastajali...
potomci Sivih vanzemaljaca? Jesu li vanzemaljski putnici
generirali inteligentni život, ne samo ovdje na Zemlji, nego širom svemira?
A možda nas tijek evolucije vodi da postanemo sve više i više kao oni?
Možda ćemo otkriti da je naša istinska sudbina, da nastavimo njihovu zadaću
i jednog dana se pridružimo našim vanzemaljskim precima, među zvijezdama.