Hvad er præmien,
som kun de mægtige har erobret og beholdt?
Et sted, hvis rigdom, skønhed og historie
har besat Alexander siden barndommen.
Det er den gamle, glimtende juvel.
Egypten.
Em hotep nefer!
Broder, vi er vist ikke velkomne her.
Hotep!
Egyptens gode folk.
Hør nu, Alex.
Hvad laver han?
Em hotep nefer.
Ved du, hvad det betyder?
Jeg kommer i fred.
Virkelig?
Vil du have fred med Egypten?
Ja.
Og meget mere.
Såsom?
Såsom befrielse.
Velkommen til Egypten, Alexander.
Egypten var en af de vigtigste komponenter i det persiske rige
på grund af dets enorme rigdom.
Egypten var altid kendt som antikkens brødkammer,
fordi det havde mere frugtbar jord og derfor mere hvede og byg
end noget andet sted i det persiske rige.
Men forholdet mellem Egypten og det persiske rige
havde altid været skrøbeligt.
Det havde ofte løsrevet sig fra riget, var blevet generobret,
og selv under Dareios 3. var det i en temmelig risikabel situation.
Der var en stigende bevidsthed om
en slags uafhængighedsbevægelse i Egypten.
Egypten er lidt afskåret.
Alexander har en meget succesrig hær.
Hvis Egypten gør modstand, hvem vil så hjælpe dem?
Så det virkede måske bare som
den nemmeste og mest logiske ting at gøre.
At overdrage Egypten til Alexander og håbe, alt går glat.
I min officielle stilling som vicekonge for kong Dareios
burde jeg få dig halshugget lige her.
Hvorfor skal jeg ikke give den ordre?
Satrap Mazaces.
Jeg slagtede din forgænger,
da han førte den egyptiske garnison mod os i slaget ved Issos.
Sandet blev rødt af deres blod.
Dem alle sammen.
Tilkaldt og massakreret.
Og i hvis navn?
Dareios.
Den hjerteløse perser, der kræver, Egypten kalder ham konge,
men aldrig har været her.
Han ser kun, at Egypten kan levere korn og guld til sit imperium.
Hvad ser du?
Den civiliserede verdens centrum.
Et sted med skønhed, historie og uendeligt potentiale.
Med et folk, der bør plejes og beskyttes.
Ikke slagtes.
Så…
…skal det have en beskytter.
En, som verden kender og frygter…
herfra og hele vejen til Persien.
Jeg tror, egypterne næsten helhjertet byder Alexander velkommen.
En fremmed hersker er trods alt som en anden fremmed hersker.
For egypterne, da Alexander kom,
var det en velsignelse, fordi de ville af med perserne,
og her var en, der ville slippe af med perserne for dem,
og som havde den militære magt til det.
EGYPTEN
De byder ham gladeligt velkommen i Egypten.
De lukker ham ind, så han kan gøre arbejdet for dem.
MEMPHIS - EGYPTEN
Men de ser Alexander som en måde at slippe af med de forhadte persere på,
og de tilbyder Alexander Egyptens krone.
Der var en stor kroningsceremoni,
som blev udført på samme måde som for en egyptisk farao.
Alexanders kroning var vigtig på mange måder.
For det første gav den ham legitimitet.
Så egypterne kunne sige: "Ja, du er en legitim farao,
fordi du har gennemgået de rigtige ceremonier."
"Du er blevet kronet i Memphis."
Hil Ras søn. Vores velsignede og elskede farao.
Og at have en, der også omfavnede egyptisk religion på denne måde,
var bare perfekt.
Det må have været det første store skridt
for at nå hans ambitioner
og virkelig skabe det, der blev hans person.
Så det må have været svimlende.
BABYLON - PERSIEN
Farao?
Så ikke bare en fej overgivelse.
Gjorde de ham til en levende gud?
Hvad er det for en sammensværgelse?
De gav ham også en gave.
Otte hundrede guldtalenter.
Hvor afslørende er denne gave fra Egypten?
Beskidte insekter.
Ikke bedre end ekskrementerne, de lever af.
Men som dronning Stateira sagde…
Hun er her ikke!
Er hun?
Vi ved ikke engang, om hun er død eller levende.
Se jer omkring!
Mit rige!
Al pomp og stat og militær magt. Alle Krøsus' rigdomme.
Men i virkeligheden…
…betyder det ingenting.
Tabet af Egypten var et yderligere slag for Dareios
for hans prestige og rigets rækkevidde.
Det viste, at riget havde visse svagheder,
og det kan ikke kontrollere de fjerne satrapper.
Hil Ras søn.
Det var en stor ære.
Ja, sikke en ære.
Har du overvejet, at mine ambitioner rækker ud over krig
til noget mere?
Noget meget større?
Fra Stateiras synspunkt
er der to måder at anskue hendes situation på.
Hun kunne enten være blevet frastødt af denne barbar,
der brugte hende seksuelt og aldrig forlige sig med det.
Eller hvis vi vil se hende som handlekraftig,
gik hun måske frivilligt med til det,
for måske ser hun i Alexander muligheden for en fremtid,
hvor hun bliver dronning af Persien.
Tilfangetagelsen af Stateira var et stort slag for Darius på alle måder,
for hans status og stand i persernes øjne.
Dareios 3. var ikke fra den kongelige slægtslinje.
Ved at gifte sig med Stateira, en persisk adelsdame,
kunne han hæve sin position som en, der var den persiske trone værdig.
Alexander har arvet den egyptiske trone fra Dareios.
Han er blevet en levende gud for egypterne,
og som alle, der erobrer Egypten,
bliver erobrereren med tiden erobret af egyptisk kultur.
Og jeg tror, Alexander vil sætte sit præg på Egypten,
og det, han gør, er,
at sætte sit præg på den mest fænomenale måde.
Han grundlægger en by og opkalder den efter sig selv.
Han grundlægger Alexandria.
Hvad er det?
Hvad laver du her, Alexander?
Bygger en by. Den største, verden nogensinde har set.
Murene bliver kridhvide, så sollyset reflekterer deres skønhed.
Med tiden vil disse linjer blive til veje.
Bygninger, en havn.
En stor metropol bygget af de bedste græske arkitekter.
Det ser ud til, du har planlagt det hele.
Ja.
Idéen kom til mig i en drøm.
Det er en ny slags by.
Ikke bare et handelscentrum, men et symbol på kultur.
Samt læring og viden.
For mig kan den ikke være andre steder end lige her.
I Egypten.
Det var en lillebitte landsby,
men Alexander så taktiske fordele ved at have en forpost på havet.
Den skal bygges her.
Så planlagde han byen
og sagde: "Det her bliver Alexandria."
Det vil huse en optegnelse over hele vores historie.
Og det blev en af de vigtigste byer ved Middelhavet.
Spor efter Alexanders virkelige verden
overlever stadig, og de kommer fra arkæologien.
Hvis vi graver i Alexandria, er det næsten som at skære et stykke kage,
hvor vi kan se lagene af boligerne der.
Og vi ved, at et sted i det nederste lag,
under det arabiske,
under det kristne og romerske lag,
vil der være et lag af Alexanders verden.
Det er der. Vi skal bare finde det.
Min mission og drøm er at finde det græske Alexandria,
Alexanders Alexandria.
Se, hvor dybt vi er for at finde laget,
hvor Alexander byggede byen.
Det er ti og en halv meter.
Det er hemmeligheden bag vores succes.
Så vi er nu i det dybeste lag af byen Alexandria.
Efter de her sten er der ingenting.
Det, vi ved om det antikke Alexandria, kommer fra klassiske forfattere,
og sådan ved vi, hvor det kongelige kvarter skal være,
og hvad der er der.
Så skriver de, at Alexandria havde to hovedveje,
og der, hvor de krydser,
lå det kongelige kvarter i hjertet af byen.
Efter at have flyttet tonsvis af jord
gjorde dr. Pepi en opdagelse, der pludselig ændrede alt for hende.
En kalksten?
Den her? Ja.
Vi fandt hovedvejen i Alexandria.
Kongevejen.
Det er en af de to store gader, som Alexander selv planlagde.
Et vigtigt bevis, ifølge de kort, vi har,
er vejens retning.
Det var vejen, som kongerne brugte til at gå fra deres paladser
og fra havnen i Alexandria til havnen ved søen.
Nu tror hun, at hun nærmer sig det kongelige kvarter,
fordi hun har fundet, hvad der kan være fundamentet til en stor bygning.
Da disse sten dukkede op, var det en stor dag for mig,
for måske for første gang med det kongelige kvarter
ser vi tegn på de bygninger, der var her.
Størrelsen på denne bygning er enorm.
Vi er kommet frem til en længde på 50 meter,
så vi kan sammenligne det med Parthenon.
Så det var en meget vigtig bygning.
Et af de mest interessante fund i forbindelse med bygningen er gips.
Dr. Pepi har fundet masser af fragmenter af malet gips,
som viser bygningens udsmykning.
Her har vi prøver.
Stærk rød,
flot gul
og en stor mængde lyseblå.
Lyseblå er ikke den egyptiske blå. Det er den græske blå.
Da vi første gang så disse farvede gipsfragmenter,
blev jeg så opstemt, for jeg har aldrig set det i Alexandria før.
Vi ved, at disse farver dekorerede gravene i Makedonien,
og det er første gang, vi finder noget lignende
ved det kongelige kvarter i Alexandria.
Desuden finder vi arkitektoniske værker,
og en dejlig overraskelse var den malede
med æggemotiv,
helt typisk makedonsk græsk stil.
Jeg er sikker på, det er en af de berømte bygninger.
Vi ved, vi er i det kongelige kvarter.
Biblioteket, museet og Alexanders grav.
Og ud fra størrelsen og konstruktionen
kan vi forstå, hvor storslået denne bygning var.
Efter at have lagt fundamentet til Alexandria
bliver Alexander ikke længe i området,
for han er en mand på en mission.
Han har en åndelig søgen.
MEMPHIS - EGYPTEN
Skal du til Siwa?
Ja.
Du ved, et mytisk tempel i af Det Store Sandhav.
Ptol.
Det er et symptom på vanvid at overveje den rejse.
Det er ikke vanvid, general.
Er det ikke?
Siwa er i denne retning.
Persien er denne vej.
Hvad går jeg glip af?
Han skal se ypperstepræsten.
Og vores mænd skal kæmpe.
Den rejse vil tage flere måneder.
Hvis du kommer ud i live.
Hvad skal mændene gøre i mellemtiden?
Lad dem hvile.
Lad dem nyde egyptisk gæstfrihed.
De har fortjent det.
Med krigen er det måske den sidste chance, de får.
Herre, med respekt,
vi vil miste enhver strategisk fordel, vi havde over perserne.
Tro på det, Parmenion.
Jeg har ført dig til sejr før.
Og jeg vil gøre det igen.
Men kun når tiden er inde.
Støtter du denne udflugt?
Han er kongen.
Min mening er underordnet.
Jeg blæser på, hvor indfødt han er blevet,
hvordan det fremmede i ham styrkes, mens det makedonske svækkes.
Det gør jeg.
Jeg kom for at kæmpe,
ikke for at se seværdighederne.
Alexander gjorde noget ekstraordinært i Egypten.
I stedet for at erobre resten af det persiske rige
tager han en omvej til Siwa, en lille oase i den vestlige ørken,
tættere på Libyen end noget andet sted,
og han tager dertil, fordi det er berømt for sit orakel.
Alexander var allerede blevet kronet som farao,
men han vil tage til oraklet i Siwa,
måske fordi han vil have åndelig legitimitet
såvel som politisk legitimitet.
Alexanders rejse til Siwa må have været hård.
Vi bør forestille os ham dag efter dag, høje temperaturer.
Alexanders mål om at nå Siwa driver ham fremad.
Sig mig, Alex. Hvorfor risikerer vi den sikre død?
Storhed, Ptol.
Storhed.
-Ja. -Det har jeg savnet.
På eventyr sammen.
Er det ikke alt, vi gør nu?
Uden distraktioner, mener jeg.
Hun havde intet med det at gøre.
-Jeg har altid villet tage denne tur. -Ja.
Det er rart at få dig for mig selv i et par uger.
Jeg skulle bare melde mig til denne gale selvmordsrejse.
Er det ikke alt, vi gør nu?
Herre, jeg har nyheder.
Vi har fundet Deres hustru og datter.
Fortæl.
Er de i Makedonien?
Nej, herre.
Egypten.
Da Alexander tog Pelusium,
var kvinderne med ham.
De er ved godt helbred og bliver behandlet godt.
Næsten for godt.
Hvad var det, guvernør?
Herre.
De er ikke fanger.
De er gæster,
paraderet ved hans side og holdt i hans eget kongelige kvarter.
Også Barsine.
Herre.
Han behandler Deres dronning
som sin egen.
De er kvinder…
alene…
i selskab med vilde.
Stateira har kun et vist antal kort at spille
for at overleve.
Det svin!
Jeg myrder ham.
Jeg flår ham i stykker med mine bare næver. Jeg sværger ved Gud.
Det behøver De måske ikke, min konge.
Der var flere nyheder.
Alexander har ikke vendt sine styrker mod Persien som forventet.
I stedet
er han taget af sted med en lille karavane over Det Store Sandhav.
Ørkenen?
Den samme, der slugte selveste kong Kambyses.
Og om det er varmen eller det susende sand,
så vil det også sluge ham. Jeg ved det.
Så vores rige
og alle, vi elsker,
er truet af en tyran,
men du
sætter din lid til, at en sandstorm…
…skal blæse ham væk.
Hvad vil De foreslå?
Ikke flere undskyldninger!
Eller vente på, at guderne griber ind.
Vi
bliver stormen, Bessus.
Vi bliver stormen, Bessus.
Nej tak.
-Undskyld. Jeg vil ikke… -Hun vil ikke have te.
Hun føler sig syg på grund af sin tilstand.
Det vedkommer ikke dig, Barsine.
Hvad?
At jeg skal have en bastardsøskende
fra fjenden?
Var din mund.
Hvor kunne du, mor?
Hvor kunne jeg hvad?
Holde os i live?
Kald det det,
hvis du får det bedre.
Men det er et forræderi.
Af far
og Persien.
Se dig omkring, Barsine.
Det er ikke Persien.
Det er ikke vores hjem.
Vi er ikke kongelige her.
Vi er persiske brikker i denne voldelige krig.
Og den eneste beskyttelse, du har,
er, hvad jeg kan udnytte.
Det er den virkelige verden.
Jeg er ked af det, mor.
Så må vi for begges skyld
bede for hans tilbagevenden.
Alexander ville have fået at vide, at 200 år før ham
havde den persiske konge Kambyses forsøgt at flytte sin hær gennem den enorme ørken,
men havde fejlet og mistet titusindvis af soldater
i denne enorme, uforsonlige vildmark.
Søg dækning. Nu!
Søg dækning!
Åh, mine øjne!
Alex!
Jeg er med dig, broder!
Hold ud!
Ptolemaios.
Alexander!
Hurtigt!
Alex!
Ptolemaios, er du okay?
Alex!
Godt så.
Nej.
Gal selvmordsrejse, ikke?
Hvad sagde jeg? Det er alt, vi gør.
Stadig i live?
Åh, de velsignede guder!
Den er forbi.
Alle sporene, vores sti…
De er væk.
Rejsen til Siwa var ingen leg, for det er midt i Sahara-ørkenen.
Kambyses' hær blev opslugt af en sandstorm,
så Alexander gjorde noget, der både var modigt,
men også dumdristigt.
Alex.
Jeg må have et øjeblik.
Nej, virkelig ikke.
Det er Siwa.
Vi er her.
Vi gjorde det.
Den pokkers slange, hva'?
Rejsen til Siwa er en meget vigtig del af Alexanders PR-kampagne
for at vise, at han er en guddommelig søn.
Og denne del er lige så vigtig for ham som de militære sejre.
Så rejsen til Siwa er en del af Alexanders program,
og uden den ville han ikke være den konge, som vi kender.
Vi har ventet på dig, Alexander.
Tekster af: Charlotte Reeve