本片主演： 伊莎贝尔·于佩尔
路易·加瑞尔
艾玛·德考尼斯
等一众演员
《我的母亲》 （改编自乔治·巴塔耶小说）
克里斯托弗·奥诺雷 执导
——哦，借个火……等等。
谢谢。再见。
——你在等我吗？ ——没有。别自作多情了。
我只是觉得热，想喝点东西，仅此而已。
小心，那里湿滑。
——我受够你了。
——我本想换一种方式去做一切。
或者换一种方式生活。
但我任由一些事物将我裹挟……
完全与我无关的事物。
它们悄然进入我的生活，并……
它们摧毁了希望。
它们开始支配我。
你要明白，当我年轻的时候，
那并不是我梦想中的生活。
我从未梦想过这样的生活，
因为我还没变成现在的自己。
我曾是快乐而充满活力的。
你不曾认识那样的我，皮埃尔。
自从你出生的那一刻起， 我的青春就被毁掉了。
我总觉得，我如今的生活
并不符合我真正的本性。
我感觉自己并未改变。
依然快乐而充满活力，
但我无法向他人证明这一点。
只有独处时，我才是那个快乐又充满活力的自己。
这有点可悲。
你妈妈和我很像。
不，我不是说她可悲，
只是……她也从未改变。
而且，和我一样，她也戴着面具。 ——好的。行吧。
——她已经非常疲惫了。
身体上没什么大问题，但…… ——我现在可以走了吗？
——要我帮你拿包吗？ ——不用，我自己来。
——至少让我帮你拿个盒子吧。
——真的不用了。
——你瘦了。看起来气色不太好。
你能来，我太开心了。
——我也是。
我好想你，玛尔特。 ——我也想你。
——奶奶让我把这个带给你。 ——是奶酪啊。
——我上楼去找妈妈。 ——好的。
——她现在情绪不太好。 ——没关系。
——要去泳池吗？
——不行，你浑身湿透了。
所以，你就打算跟我说这些？
要我带你参观一下这里吗？
——我想午饭后去买点东西。
——那你要做什么？
——还不知道呢。
——午饭后你不能待在这儿，
皮埃尔。
——她只是晕倒了。
可能是太阳晒的，
或者是她滑倒了。
– 皮埃尔……
– 他打她了，对吗？
玛尔特，告诉我，他打她了是不是？
– 你在说什么？
（玻璃破碎声）
– 明早起床时要小心， 动作轻一点。
一定要非常小心。
皮埃尔……
– 你爸爸让我代他亲你一下。
他临时有事，得去法国一趟。
– 去法国哪里？ – 尼斯。
– 是不是在那儿找了个妓女？
– 皮埃尔，你怎么了？
这种话别往外说。
– 别生气。
其实，我根本不在乎。
我很高兴能和你单独待一会儿。
– 别演了。 – 就是这样。
那么，你现在完全归我支配了。
– 你今天白天打算做什么？
要去海滩吗？
– 和你一起？
♪♪《羔羊颂》（塞缪尔·巴伯）
– 妈妈呢？
– 你怎么了？
– 听着，妈，我们不能继续待在这儿。
他为什么把你带到这种地方来？
– 要坐我这边吗？ – 不了，谢谢。
但我真是这么想的！
你们到底在这岛上干什么？
他可以在别的地方找份工作。
我撑不过两个月。
– 你就是闲得慌罢了。 – 这儿有水上乐园。
– 我带你去尤姆博吧。
你得出去走走。
想去吗？
– 当然想啊。
– 我们去餐厅庆祝。
整晚都待在一起。
你看起来真帅。
当我挽着你的手走在街上， 我会特别自豪。
所有人都会以为你是我的情人。
– 别胡说。 – 真的？那又怎样？
我对你来说太老了吗？你嫌我丢人？
玛尔特，难道我看起来那么老吗？
是真的吗，皮埃尔？你会觉得丢脸吗？
– 我们什么时候出发？ – 很快。
但如果这主意不好…… – 那就今天。
– 今天不行，但我保证……
– 妈妈？
妈妈？
妈妈……
妈妈？
（满足地叹气）
– 你是不是生我的气，因为我没带你一起走？
说点什么啊！
我们有的是时间玩乐。
明天我们一起去。
我保证。
现在，我的小情人，
去浴室里找找看
毛巾，然后擦干我。
（轻笑）
快点……
– 你疯了吗？ – 快点……
– 万福玛利亚，你充满恩宠， 主与你同在！
你在妇女中受赞颂，你的亲子耶稣也受赞颂。
天主之母玛利亚，求你为我们罪人 祈祷，
现在和我们临终时。阿们。
（神经质地笑）
– 关于你父亲，我有个坏消息。 他出事了。
你祖父母已经把遗体接走了。
我们得坐飞机去南特。
我还不确定会不会有人去机场接我们。
– 发生了什么？
– 如果你要跟玛尔特或罗伯说话，记住，
你现在应该充满悲伤。不用真的哭，
但至少低一低头。
– 你还年轻。
你还能重新开始生活。
– 听着，皮埃尔。我没指望你 来安慰我。
笨蛋。
让·皮蒂跳舞 让·皮蒂跳舞
用屁股跳 用屁股跳
用手指，手指，手指 用手指，手指，手指
用手肘，手肘，手肘
用膝盖，膝盖，膝盖
用鼻子，鼻子，鼻子
用屁股，用屁股，用屁股
让·皮蒂就是这样跳舞的。
（欢快的欢呼声）
– 我们在伊斯坦布尔时是最幸福的。
你那时候还很小。
我们在那里度过的三年，是……
完美的。
土耳其人是个很棒的民族。
跟人们说的完全不一样。他们很善良。
跟西班牙人可不一样。
那才真是人生的最低点。
和他们做邻居，本身就是一种自我贬低。
– 那我们就该出发了。
– 当然，我会去的。
– 去哪儿？
七月出生的人站起来！
站起来，站起来，站起来！
– 七月，是我们。
七月出生的人站起来！
站起来，站起来，站起来！
（欢快的欢呼声）
冲到底，冲到底，冲到底，
冲到底，冲到底，冲到底
冲到底，冲到底，冲到底！
（欢快的欢呼声）
她现在是自己人了，
她把自己喝得一滴不剩。
现在她醉了，
看她那蓝色比基尼都湿透了！
她是我们的！她是我们的！
（喧闹声）
– 皮埃尔……
看着我。
你还太年轻。也许我不该跟你谈这些。
但你父亲已经去世了，我不想再对你撒谎。
你必须承认，我比他更糟。
你尊重我，尽管我根本不值得。
你说，我每次午饭后都去哪儿了？
你说，我们为什么把你交给奶奶抚养？
你是怎么解释这一切的？
看着我，皮埃尔！
我是个妓女！
我是个贱人！
没人看得起我。
你父亲知道这些。他也接受了。
如果你真的爱我，你就必须承认我令人作呕。
但我希望你依然爱我，哪怕知道这一切。
哪怕我让你感到羞耻。
啊！
（海浪声）
– 妈妈……
妈妈……
（哭泣）
妈妈！
左边的人喊起来，喊起来，
左边的人再大声点，
右边的人喊起来，喊起来，
右边的人再大声点，
左边的人喊起来，喊起来，
左边的人再大声点，
– 皮埃尔？
皮埃尔？ – 妈妈，我在这儿。
– 我喝多了。
（走开）
你看，我撑住了。
甚至没吐在你身上。
（鸟鸣声）
（*西班牙语电视节目）
(*...)
– 他身上有味道。他不洗澡吗？
（西班牙语对话）
他的房间通风了吗？ – 没有。
我一进去，他就开始大喊。
– 他得出去走走。 他需要散步。
– 你给他开了什么药？
– 目前只开了维生素。
他这个年纪，我不会给他开镇静剂。
这简直可笑。
首先，他需要多散步， 然后改变饮食习惯。
– “散步和吃饭”……
在西班牙，成为医生需要多久？
– 他没有发烧或其他症状。
要听我的医学诊断吗？
他身体没问题。
他只是对一切都漠不关心。
– 好吧。我该付你多少钱？
– 不用。这次不用。
– 怎么能不用？你说不用？滚出去！
别烦我了！走开！
– 女士，您确定把情况都告诉我了吗？ 您看起来非常焦虑。
– 闭嘴！
– 我什么也不想听！
起来，我要换床单。
给，我给你拿了干净的睡衣。
怎么了？ – 这是爸爸的睡衣。
（哭泣）
– 我没在骂你，宝贝。
我没有责怪你。
– 你要走了？ – 当然。
我为什么要留下来，照顾一个想把我逼疯的儿子？
我可以带你走， 但我不想等你。
拿着。
这是你父亲书房的钥匙。
我没力气去整理那堆混乱了。
我指望你来处理。
除了你喜欢的，其他都扔掉。
小钥匙能打开写字台。 – 好的。
– 妈妈……
Ти все ще любиш мене?
– Я люблю тебе понад усе.
– Йди.
(стогони задоволення)
(мочиться)
(зітхає)
(звук битого скла)
– Ти не скажеш мамі?!
Ти не скажеш їй?! Я вб'ю тебе, якщо скажеш!
(плаче)
– Мама вже прокинулась?
– Твоя мама поїхала на кілька днів. – Куди?
– Не хвилюйся.
Ми спокійно житимемо, як і раніше, тільки втрьох.
Ми з Робером подбаємо про тебе.
А потім ми подзвонимо бабусі, щоб повідомити, що ти повертаєшся додому.
Так?
(П'єр свистить)
(розмовляють фламандською)
– Давайте ляжемо тут.
– Дай мені трохи місця. – Добре.
– Я знаю, що ти жахливо нещасний.
– Мама?
– Тихо.
Ти теж слабкий.
Твій батько був таким же слабким, як і ти.
Можливо, ти знаєш, що бажання робить нас нерозсудливими.
Але ти ще не знаєш того, що знаю я.
– Скажи мені. – Ні, П’єр.
Ти не маєш дізнаватися це від мене.
Коли ти це дізнаєшся, ти мене пробачиш. Ти навіть свого батька пробачиш.
Я хочу, щоб ти насолоджувався життям.
Твоє зараз не дуже радісне, як на мене.
– Я хочу дізнатись, що ти знаєш.
– Я більше не хочу бачити твій сумний вираз обличчя.
Ти знаєш, як називає тебе Реа?
– Реа?
– Ти її знаєш.
Дівчина-брюнетка, яка іноді приходить за мною.
– Гадаю, я знаю про кого ти. Ну і як же вона мене кличе?
– Вона тебе кличе "Лицар сумного образу".
– Не надто тонко.
– Гадаю, ви з нею поладнаєте.
Вона лише на кілька років старша за тебе.
Вона найбожевільніша дівчина, яку я знаю.
Я довірю тебе їй. Вона ідеально підійде для
твого виховання. – Мамо...
– Залиш свою маму на деякий час у спокої, добре?
Недостатньо просто любити свою матір, бути розумним,
красивим,
і настільки глибоко серйозним, що це починає лякати.
Куди приведе тебе ця серйозність, якщо ти зневажаєш радості інших?
– Ти теж весь час серйозна.
– Це маска, дурню.
Я запросила Реа випити з нами сьогодні ввечері вдома.
Згоден?
– Так.
– Добре.
Ти боїшся? – Ні, не дуже.
– Шкода.
– Мама?
Мама?
Мама!
– П’єр!
Ти не хочеш одягтися?
Ми йдемо гуляти. Відвеземо тебе до Юмбо.
– Поцілуй і мене, будь ласка, Реа.
Реа, будь ласка.
(сміх)
– Перший поцілунок, що я подарую тобі,
буде для твоєї дупи.
(англ.)
Чи не могли б ви проїхати мимо гольф-клубу?
Хотілося б зазирнути в гольф-клуб.
Хотілося б туди зазирнути, якщо він ще відкритий.
Це буде перше місце, куди проникне мій язик.
Він витягне все твоє чудове лайно з твоєї чудової дірки.
– Що ти там кажеш?
– Що я збираюся з’їсти його брудну дупу.
– Скажи їй, що моя дупа не брудніша за її.
– Що? Ти що, образився?
То подивимось чи я помиляюсь.
Тож... – Що?
Припини.
– Зараз перевіримо.
Увімкніть світло, будь ласка.
Дякую.
– Це огидно.
– Це ти огидний.
Мені здається, що ти трохи переоцінюєш чистоту свого отвору.
(сміх)
– Йди сюди. Візьми.
– Привіт! – Привіт!
– Що далі?
Привіт!
– Піди пошукай його.
Знайди його.
Будь ласка, знайди його.
Ти ще гірший за них!
– Ходімо вже в дім. – Нікуди я звідси не піду.
– Вставай, Марто. Тут нас сусіди почують.
Будь ласка.
– Припини!
– Ходімо.
– Відпусти мене!
Припини. Ні.
– Що з ним? – Тссс, він спить.
Ви що, тут спали? – Я мушу з вами поговорити.
– Не зараз.
– Це важливо. – Це почекає.
– Віднесемо його до тебе в кімнату? – Ні. Я зараз покажу куди.
– Мені треба з вами поговорити негайно.
– З тобою все гаразд?
– Так.
Я думала про смерть твого батька.
Я подумала, що врешті-решт, це був хороший кінець.
З тобою все гаразд? – Я щойно повернувся з церкви.
– О, ні, П’єр! Ти ж не збираєшся почати знову?
– Не зважай. Я дуже щасливий. Все добре.
– Вчора ти був щасливий? – Так.
Навіть якщо це означає все зруйнувати.
– Задоволення починається тільки з моменту,
коли плід уражено червою.
– Я вирішив зробити те, що хоче Реа.
– Тоді це треба відзначити. Іди за пляшками.
Я хочу випити за вашу любов з Реа.
– У той же час вона мене неабияк лякає.
– Сьогодні ввечері ми разом повечеряємо
І ти залишишся наодинці з нею.
– Ти збираєшся мене покинути? – Ні, я не збираюсь тебе кидати.
Я просто піду розважатися сама. Іди пошукай щось випити.
П’єр…
Ти знаєш, що твоя мати божевільна?
– Так.
– Я не хочу, щоб ти йшла сьогодні.
– Звісно, я піду! – Ні.
Мені буде сумно, якщо ти підеш.
– Знаєш, ми не однолітки.
Без мене тобі буде веселіше.
У твоєму віці мені б не хотілося, щоб стара мати мене стримувала.
– Ти не стара мати.
– Звісно стара. Я пам'ятаю, що була найгіршою дитиною в світі.
Божевільні доньки завжди стають старими матерями.
І я була божевільною, запевняю тебе. Божевільна дитина.
Я носилась сама по лісах.
Хоча, зараз я теж божевільна. Можливо, ти маєш рацію.
Можливо, я не стара мати.
Я їздила верхи по лісу, знімала сідло
і викидала свій одяг.
П'єр, ти слухаєш?
Я відпускала коня в ліс.
Там я переспала з твоїм батьком.
Мені було 13 років і я була як навіжена.
Твій батько знайшов мене голою в лісі.
Мені здавалось, що ми з моїм конем були лісовими тваринами.
Але твій батько тут ні до чого. Він, майже, ніякої ролі не відіграє в цій історії.
Я вважала за краще бути на самоті.
Я була одна в лісі, гола.
Я їздила гола верхи.
Я була в такому стані, в якому я опинюсь знову, хіба що, після смерті.
Мені марились дикі тварини та звірі. Я молилась, щоб вони порушили мій спокій.
Але спокій порушив твій батько.
Дитино моя, моє лісове дитя.
Ти походиш з того опалого листя, що мені так подобалось.
Але твій батько… я його не хотіла.
Коли він знайшов мене голою, він мене змусив.
Я розбила йому обличчя в кров.
Я хотіла вирвати йому очі.
– Мама...
– Мені не було 13 років. Звісно, не було.
Якби ж мені було 13 років.
Ми вже 5 років були одружені з твоїм батьком.
Він, мабуть, вистежив мене.
Я думаю, він завжди був закоханий в мене.
(*Техно музика)
(*...)
(гамір)
– Елен!
– Це ж Мануель! – Елен.
– Я приєднаюсь до тебе пізніше. Добре?
Чао. – Як воно?
– Як справи?
♪♪"Agnus Dei" (Samuel Barber)
– Слухай, я вийду на хвилинку.
(ісп.)
(радісні вигуки)
(*Техно музика вдалині)
(*...)
– Заплющ очі.
(*...)
Розважайся, маленька сучка.
♪♪"Agnus Dei" (Samuel Barber)
(гамір)
– Я шукаю Елен. Чи знаєте ви Елен?
А Реа?
(*Техно музика)
(*...)
(*Техно музика вдалині)
(*...)
♪♪"Agnus Dei" (Samuel Barber)
– Роздягни його.
– Думаєш?
Добре. Я пішла.
– Поцілуй мене.
Поцілуй мене.
– Ні. Це не той поцілунок, який я тобі обіцяла.
(стогони задоволення)
Світ походить саме з цієї дірки і більше нізвідки.
Ніколи не вір тим, хто стверджуватиме протилежне.
Знімай труси.
(сміх)
Ну ж бо! Поскакали.
Вйо! Пішов!
Пішов!
– Я твій кінь.
Я твій кінь. – Вперед. Так.
– Скажи це... – Спокійно, Діамант, спокійно!
(стогони задоволення)
– Стривай, боляче!
(гамір)
(говорить німецькою)
– Привіт, чи можу я вас пригостити?
– Я не розмовляю німецькою.
– Ви не розмовляєте німецькою? Ви тут працюєте?
– Так, але ні. – Ні?
Чи можу я просто сісти поряд з вами.
Будь ласка, bitte…
– Вибачте, мені шкода.
(англ.)
– Привіт. Як справи? Добре?
Що ви думаєте про Канари? Вам тут подобається?
А вам? Хіба тут не чудово?
Літо обіцяє бути захоплюючим.
Погода зараз просто суперканарська.
Гаразд, до побачення. Дякую. Приємно провести час.
До побачення.
– Мамо!
Послухай, мамо...
Марту і Робера тепер звільнено.
Все одно вони нам не потрібні.
Їх звільнено. Я їх звільняю. Так?
Слухай! Як щодо того, щоб працювати у нас покоївкою?
– Залиш його в спокої. Він тебе не розуміє.
– Мені байдуже, я їх звільняю.
Гей, Марто!
(гавкіт)
Марто!
Де ти ховаєшся, сука?
Одягайтесь і валіть звідси.
На прання часу немає.
Одягайтеся! – Що відбувається?
– Ти валиш звідси, от що.
Вас звільнено. Чув?
Звільнені. Вимітайтесь.
Ми не хочемо вас тут більше бачити. Хочеш мене вдарити?
Ну ж бо! – Ні, Робере.
– Може, по дупі? Хочеш дати мене по дупі?
Ну ж бо, бий! Бий!
Ні? Що ж, нехай.
Щоб ви розуміли:
у вас є 20 хвилин, щоб забратися геть.
20 хвилин.
Інакше я повернусь і обох повбиваю.
– Як гадаєш, зможемо самі приготувати каву?
(стогони задоволення)
– А що вони не вважали за потрібне
мати Бога в пізнанні,
видав їх Бог на розум перевернений,
щоб чинили непристойне.
Вони повні всякої неправди,
лукавства,
зажерливості, злоби,
повні заздрості, убивства,
суперечки, омани,
лихих звичаїв,
обмовники, наклепники,
богоненавидники...
Так...
Вони знають присуд Божий,
що ті, хто чинить таке,
варті смерті,
а проте не тільки самі чинять,
але й хвалять тих, хто робить таке.
(Послання апостола Павла до римлян 1:28-32)
♪♪"Hymn To Love" (Cyndi Lauper)
– Стій там, не сідай в машину. Стій.
Ми зайшли надто далеко.
Немає мови про те, щоб шкодувати, але ти занадто молодий,
занадто близький до того часу, коли молився.
Нічого не вдієш.
В ідеальному світі тільки чиста дружба пов’язувала б нас.
Проте, ідеального світу не існує.
Я така, якою ти мене бачив, П’єр.
І я хочу, щоб я такою в твоїх очах і залишилась.
Я хочу бути для тебе тільки такою матір'ю.
Я відмовляюсь бачитись з тобою. Ми не зможемо тепер жити разом без хаосу.
І я вирішила, що в цьому хаосі
нам не варто бачитися знову.
Будь ласка, не роби таке суворе обличчя.
Те що ми зробили, немає сенсу повторювати.
Але поруч із тобою я шалено хочу це повторити.
Тепер я знаю, що ти мене не засуджуєш.
Ти маєш бути вірним мені.
Незважаючи на те, що тисячі миль нас розділятимуть,
ми повинні продовжувати відмовлятися від світу тих, хто терпляче
чекає, коли смерть дасть їм просвітлення.
Ми повинні пишатися тим, що відвернулись від них усіх.
Подбай про будинок.
Пам'ятаєш код?
Не розчаруй мене, П’єр.
Я тобі зателефоную.
Йди.
Ну ж бо.
– Благослови мене.
– Ти мене лякаєш.
– Ви б погодились бути матір'ю Божою?
Бути Марією?
Чому всі завжди вимагають, щоб їх сини були богами?
(хтось плаває в басейні)
– Вибач, я думала, що тут нікого немає.
Дозволила собі поплавати.
Стривай, я вже виходжу.
– Я тебе не чув.
– Отже, твоєї матері немає?
Я прийшла, щоб віддати їй ключ.
Я тобі не заважаю?
– Ні, ні.
– Все гаразд?
Не схоже, що все добре.
– Ні, ні. Все добре.
– Може, ти когось чекаєш.
– Ні. Я сьогодні сам.
– Здається, я тобі набридаю.
– Хочеш чогось випити?
– Все так погано?
– Вибач.
Я не вмію плакати і через це, часом, я просто задихаюсь.
– Ходімо, може, пройдемось?
Поїдемо в Юмбо. – Ні.
– Це мама тобі сказала прийти і подбати про мене?
– Так. І я послухалась.
Мене це залякало. Але й збудило водночас.
Вона сказала мені, що тобі буде так само незручно, як і мені.
Тому я і погодилась.
– Що ж нам робити?
– Розважатися.
– Не надто гарна вечірка.
– А я гадаю, що навпаки. Ти маєш мене зараз обійняти.
Невже я тобі огидна?
– Не знущайся з мене, будь ласка.
– Ти зникнеш так само, як і з’явилась, чи не так?
– Одного разу я зустрів хлопця,
який спитав мене, чи я є тим, про що він подумав.
– Про що ти подумав? – спитав я його.
– Ти молода свиня,
– відповів він.
Я відповів, що так. Сказав, що я свиня.
Ми часто бачилися.
За місяць, можливо, разів десять.
Він мене відгодовував. Я, мабуть, набрав кілограм вісім.
Мені було заборонено митися.
– Це огидно.
– Звикаєш.
А потім мені це дуже подобалося.
Він змушував мене їсти що попало.
Іноді з тарілки його кота.
І ось одного разу він зв'язав мене.
Він сказав: "Я думаю, що ти вже достатньо гарний на забій".
Він повернувся з величезним м'ясницьким ножем,
який він почав гострити на станку прямо перед моїм носом.
Мене це неабияк збудило.
– Тобі не було страшно?
– Він був дивним, але не небезпечним.
Досить милим, насправді.
Після кожного удару в його очах завжди читалося
очікування, що мені було добре,
що він може продовжувати далі.
– Але потім, що він зробив з тим ножем?
– Він пустив мені кров тут, над пупком.
Це не дуже боляче.
Кров текла повільно.
Він збирав її в невеликий пластиковий тазик.
Він сказав, що зробить з неї кров'яну ковбасу.
Коли він приставив ніж до горла,
у той момент мені стало дуже страшно.
Я запанікував і почав кричати.
Він сказав мені: "От і добре, верещи".
Я справді думав, що це, курва, все.
Я знепритомнів і втратив свідомість.
Ось чому він не завершив почате.
Наступного дня він сказав мені,
що я несерйозно ставлюся до справи і,
що він шукає справжніх молодих свиней на забій.
Він мене вигнав. Прогнав геть.
Я думаю, що цей хлопець убив двох молодих хлопців, бельгійців.
Він показав мені шматочки членів в морозильній камері.
Він сказав мені: "Дозволь тобі представити Франка.
А ось поруч – це Рішар".
– Він мабуть це сказав, щоб тебе збудити.
– Мабуть.
Одне можна сказати напевно, що це дійсно спрацювало.
– Ти покажеш мені, де кава? – О, так, так. Зараз.
– Ансі.
Твої приятелі мене трохи лякають.
– Я знаю тільки Лулу. Хочеш, щоб я їх вигнала?
– Ну, а що ми тут будемо робити всі разом?
– Я не знаю.
Ти сам казав, що тобі буде легше, якщо ще хтось буде.
– Я б хотів, щоб ти їх вигнала.
– Добре. Тоді ти зробиш мені каву.
– Так, звісно.
(звук двигуна)
– Ансі?
Гей!
Ти не залишишся?
– Ні, П’єр. Я повертаюсь додому з Лулу.
До побачення.
Зателефонуй мені. Ми можемо пообідати разом в нашому закладі.
– Я змусила тебе чекати.
Тобі подобається моє вбрання?
Я каталась весь ранок.
(свист батога)
Мені подобається його звук, але я не люблю його використовувати. Розчарований?
На коліна. Лизати мої чоботи.
Що з обличчям?
– Мама тобі заплатила, Ансі?
– П’єр...
– Що ти робиш?
– Куди ви ходили минулої ночі з Лулу?
– Я нікуди не виходила звідси.
Я не могла спати всю ніч, тому що думала про тебе.
Ти мені віриш? – Ні, я тобі не вірю.
– Добре. Хочеш піти?
– Ні.
– Хочеш батіг?
Забити мене до смерті, щоб покарати за запізнення?
Ти думаєш, що я повія, оплачена твоєю матір'ю?
– О ні, ні, ні!
Щоб тут нічого такого. Це пристойний заклад.
(стогони задоволення)
– Чекай, чекай, чекай.
Виходь з мене.
– Припини. – Чому?
– Годі мене бруднити. – Це не бруд.
– Я не хочу, щоб ти так робила.
– А що ти хочеш, щоб я зробила? – Нічого.
Просто залишимо все як є.
– Більше одне одного не торкатимемось?
– Звісно, ми торкатимемось. Але будемо торкатись одне одного ніжно.
– У тебе нічого не вийде.
Покличемо краще Лулу.
– Це я. Там ще багато народу?
Підійди.
Чи можеш ти прийти і допомогти нам?
Чекаємо на тебе.
– Ні, ні, ні.
Ми гарні, коли ми голі.
– Зніми це з мене, будь ласка. Ми не можемо самі цього зробити.
Котра година?
– Зараз трохи більше двох годин ночі.
– Вже? Можеш приготувати нам щось поїсти?
– Так, мадам.
– Ми скоро приєднаємось до тебе. – Дуже добре, мадам.
– Хто він такий, цей Лулу?
– Друг дитинства. Саме він керує закладом.
– Але...
– Це не так просто пояснити. Спочатку поїмо.
– Але скажи мені, хто він.
– Ні. На дану мить Лулу – наша покоївка. Згоден?
Доторкнись. Я ще течу.
– Замовкни, будь ласка. Просто помовч.
(англ.)
– Чим, ти казав, заробляєш на життя?
– Дай мені перепочити.
Я срав у місцях кращих за це.
Від мене вже смердить, тож я піду в душ.
Ти можеш роздягатися і лягати в ліжко.
Ти можеш залишатися одягненою.
– Чарівний.
– Може підемо?
– Ні. Звісно, ми залишимось.
Роздягайся.
– Трахни її.
– Підіймайся.
Добре. Сідай сюди.
Я хочу, щоб ти дивилась на неї, а не на мене.
У тебе з цим проблеми?
– Ні, жодної.
– Не пали у моїй кімнаті, будь ласка.
♪♪"Agnus Dei" (Samuel Barber)
(ісп.)
– Привіт.
(англ.)
Привіт.
(ісп.)
Говориш іспанською?
Де твоя мама?
(італ.)
Італійською?
– Я піду пройдуся.
– Іноді у мене вистачає сил визнати,
що я так сильно люблю сідниці Ансі
тільки тому, що мені подобається, що Бог їх прокляв.
Я пов’язую цю насолоду з тієї радістю
в Бозі, яку я пізнав раніше.
Я навіть визнаю, що вони обидві однаково святі.
Її сідниці змусили мене зрозуміти, що я ніколи не любив Бога,
що мені подобалась тільки сама ідея відданості Богові.
Я нічого більше не навчився, окрім як читати катехізис.
Але Бог – це дещо інше, ніж мої стародавні молитви.
Він – це моя здатність втрачати розум.
Кохаючи Ансі, я сподіваюсь повільно втратити розум,
але з насолодою, яка не походить від ніжності.
З насолодою, що пронизує наскрізь,
що ріже і здирає шкіру.
Що не завжди робить мене щасливим.
Я більше божеволію з Ансі, ніж з Богом.
Не знаю, чи це та насолода, якою ти хотіла направляти мене.
Можливо, Ансі недостатньо збочена для мене...
– Що ти тут робиш?
Я вже годину тебе шукаю.
– Пишу матері. – Що ти їй пишеш?
– Я розповідаю їй про нас.
– Я хочу подивитись.
♪♪"Agnus Dei" (Samuel Barber)
– Я не вірю в ніякі збочення.
– Я не хочу про це говорити.
– Я не вірю, тому що їх не існує.
І твоя мама знає це краще за мене.
– Тебе образило те, що я написав?
– Швидше засмутило.
Якщо ти мене більше не хочеш, то маєш мені це сказати.
Не існує ніяких "провинних задоволень". Ти маєш припинити себе звинувачувати.
Я готова робити, що завгодно, але хочу, щоб ти все чітко пояснив.
Чого ти хочеш?
Ти знаєш, чого ти хочеш?
– Я тебе кохаю.
Я не хочу, щоб ти принижувалась.
– Чого ти хочеш?
– Чого взагалі можна хотіти? – Чого завгодно.
Що ви робили з Реа? – Припини.
– Є речі, які ти робив з нею і хотів би, щоб ми зробили це разом?
– А з мамою? Що ви з нею робили?
Розкажи мені. Чи це надто соромно?
– П'єр, я не хочу грати в це.
– А чому б ні?
– Вперше вона запросила мене зустрітися з нею в готельному номері.
Вона залишила двері відчиненими.
Я мала зайти,
повністю роздягнутися
і стати рачки на килимі.
І тільки потім я мала її покликати.
– Продовжуй.
– Вона вийшла з ванної кімнати.
Вона прискіпливо оглядала мене протягом тривалого часу.
Потім з ванної кімнати вийшов чоловік.
Саме він віддавав накази.
Він казав, що твоя мати мала робити зі мною.
Він наказав їй зав'язати мені очі.
Твоя мати обнюхувала мене всюди, де він хотів.
Потім вона змусила мене вилизати...
– Все. Помовч. – Добре.
– Залиш мене.
Ну ж бо, йди.
Кажу, залиш мене!
Залиш мене! Ну ж бо!
(англ.)
– Я хочу зробити це для тебе. – Для мене?
– Так. Яке твоє бажання?
– Моє бажання? Я хочу одружитися!
– Через рік? – Через два.
– Увага!
– Так!
– Я б хотів тут залишитися назавжди!
– Дивись, П'єр.
Цей для твоєї мами.
Щоб вона залишалась якнайдовше
найбільшою повією Середземноморського басейну.
(вигуки)
– Ти в порядку?
Все гаразд?
– Стривай, я попрошу вибачення. – Ні. Я піду.
(гамір)
– Будь ласка, припини!
– Хочеш побути на самоті?
– Дай мені цигарку.
– Лулу!
Лулу!
– Так? – Ти можеш підійти сюди?
– Зараз.
– Доведи мені, що моя мама мала рацію, довіривши мене тобі.
– Вибач.
– Ні, ти залишаєшся.
Просто піти – це простіше за все.
Дай мені подовжувач.
– Де він? – Біля віників.
– Ось.
– Передай мені його скриньку на полиці.
(стогін)
(ляскання)
(стогін)
(ляскання)
(важке дихання)
– Ти одягаєшся?
– Я не піду. Більше не хочу цього робити.
– Збираєшся тут залишитись? – Чому б ні?
(уривки голосів)
– Хіба ти не чуєш всіх тих ідальго, що кличуть нас?
– Ні, я нічого не чую.
– Це не смішно, це дратує.
Ти стаєш похмурою.
– Дякую.
– Хочеш повернутися додому?
– Я хочу його побачити.
– Гадаю, в обіймах Ансі
твій син про тебе вже забув.
Ну ж бо, підемо.
Я більше не хочу виходити на вулицю сама. Мені це набридло.
– Гадаю, це все, Реа.
Нарешті це сталося.
Я більше не хочу цим займатись.
– У тебе депресія, от і все.
– Це значно глибше. Запевняю тебе, це кінець.
Мені нема на що скаржитись. Я отримала все, що хотіла.
Я не знаю чому. Все просто згасло. Кінець.
– Отже, є причина й поготів.
Зробимо пишний похорон твого бажання,
що зникло у миттєвій агонії.
Останні кілька кіл завжди найяскравіші.
– Я не жартую. Справа не в бажанні.
("спалити кораблі" (перен.) – рішуче порвати з минулим)
Я спалила всі свої кораблі.
Але ти маєш рацію. Він, мабуть, вже забув про мене.
– Гей!
(ісп.)
– Дякую.
– Лулу?
(Ансі кашляє)
(Ансі плаче)
Іди... Іди сюди.
Тихо...
Ходи до мене.
Ми цього більше ніколи не робитимемо. Обіцяю.
– Я робила це багато разів.
Я робила це на очах у твоєї мами.
Ми шмагали Лулу цілими ночами.
– Але ж вона тебе змусила. – Я не знаю.
– Ти мусиш забути.
Я не хочу більше ніколи бачити, як ти плачеш.
– Твоя мати змусила мене заприсягтися, що ми зробимо це з тобою знову.
– Нам не потрібно робити це знову.
– Ти упевнений?
Я дуже люблю тебе, П’єр.
– Іди і поцілуй його. Поцілуй.
Ну ж бо.
Ось так.
Ми чекатимемо тут на неї втрьох.
Вона має нами пишатися.
Нам нема чого боятися.
Нема чого боятися.
(англ.)
– Ще одне пиво, друже, будь ласка.
– Вибач, ні.
І коли я кажу "ні", то це означає "ні".
Ми закриваємось.
(сміх)
– Ви б не могли мені допомогти, будь ласка?
Дякую.
– Подивіться, хто прийшов.
– О! Моя дитина тут.
Здрастуйте, діти.
Що це за похоронні обличчя?
– Шампанське!
– Мені тебе не вистачало.
– Воно холодне?
– Дуже.
– Дуже вам дякую.
– Все пройшло добре з Ансі?
– Так. Ні, не знаю.
– Не знаєш?
Мені тебе не вистачало.
– Піднімемо тост. Нумо.
(дзвін келихів)
– Будьмо. – Будьмо.
– Моя мама.
– Мій син.
Мій вже великий син.
Ти добре виглядаєш.
Я вже хочу спати.
Я випила забагато.
Хочеш піти спати зі мною? – Якщо ти хочеш.
– Непогано, справді?
(Реа сміється)
– Хочу.
(англ.)
– То що ти тут робиш? – Приїхав на свята.
А ти? – Я? Я не знаю.
І що ти робиш зазвичай у святкові дні?
– Відпочиваю, п’ю...
– Залиш їх самих.
– Ти гей? – Ні, я не гей.
Чому ти питаєш? – Просто хочу знати...
– Зло не в тому, що ми збираємось зробити.
Зло в тому, що ми хочемо ще жити після цього.
Ти не пізнав мене.
Ти не зміг мене осягнути.
– Так.
Ти моя мама і моя любов.
– Йди до мене.
Йди.
(стогін)
(важке дихання)
(стогони задоволення)
(скальпель падає)
(ісп.)
Відповідайте, С-1.
Доповідаю, що в одному з приміщень сталося самогубство.
Особа, що вчинила самогубство –
жінка французької національності.
Приблизно 43 років на вигляд.
♪♪"Happy Together" ("The Turtles")
(сирена)
(П’єр ридає)
– Мамо, я не хочу вмирати!
Субтитри: ShadowStoryTale