Елена, ела.
Може ли? - Да.
Представянето ми хареса. - Благодаря.
Благодаря.
Може ли и аз да ви помоля за един? - Да.
И за мен, моля. Благодаря.
Унижи го. - Даде му добър урок.
"На Оливия с най-добри пожелания."
Представянето беше чудесно.
Навремето в училище Елена беше учената.
Елате с нас на вечеря, така ще ни разкажете.
Не, благодаря. - Имаме резервация наблизо.
Трябва да празнуваме, има хубава изненада за Елена.
Здравей, Лену. - Здравей, Нино.
Мина толкова време.
Сем. Аирота.
Това семейство има прекрасни традиции.
То е от най-цивилизованите, които имат тежест в Италия.
Гуидо е изключителен човек. И съм близък приятел на Мария-Роза.
Така ли? - Да, понякога водим спорове.
Знам, че ще се омъжиш за Пиетро.
Прочетох книгата ти, стори ми се брилянтна.
Как се чувстваш в Милано? - Трудно е в този град,
особено ако идваш от Юг и нямаш пукната пара.
В Неапол ли се върна да живееш? - Засега да.
В квартала ли? - Да.
Не общувам с баща си и не се виждам с никого от семейството си.
Жалко. - Не, така е добре.
Съжалявам само, че нямам новини за Лила.
Раздели се със съпруга си и сега живее с друг.
Син ли има, или дъщеря?
Син.
Лила е смела, Лену, дори прекалено.
Но не умее да свежда глава,
неспособна е да приеме другите и себе си.
Да я обичам, беше трудно преживяване.
Защо? - Не знае какво е да се посветиш.
Преувеличаваш. - Не, тя просто си е такава - лоша.
И в мисленето, и във всичко, дори в секса.
Исках да попитам в какъв смисъл Лила е лоша в мисленето.
И какво означава "лоша в секса"?
Нино, кога едно момиче е лошо в секса?
И аз ли бях лоша като Лила?
Дори да можех да му задам тези въпроси, какво ме интересуваше?
И най-вече кой е той, за да каже: "Ти си лоша, а ти не си"?
Имам търкания с бароните, но се чувствах много добре
при встъпването, състояло се на моста с проф. Аирота.
Споделих му дума по дума, че състоянието на проучването
и на обучението за нас, асистентите, е както го е описал той.
Трябва да му кажа какво мисли дъщеря ми за вас,
защото Мария-Роза, както винаги, е включена в една ужасна статия.
Мария-Роза я интересува само това, което светът не може да й даде.
Ще се оттегля за момент. - Къде отивате?
Всички искаме да чуем гласа ви. - Нямам какво да кажа.
Една писателка винаги има какво да каже.
Може би не съм писателка.
субтитри от YavkA.net
ГЕНИАЛНАТА ПРИЯТЕЛКА
НЕБЛАГОПРИЛИЧИЕ Седемнайсета глава
Вече знаех, че не ме харесва. На Иския беше избрал Лила, а не мен.
Въпреки това желаех, исках само него.
Исках да го заставя да се разхождаме цяла нощ, за да го питам:
Каква музика да слушам, какви филми да гледам, какви книги да чета?
Стига, бе ми омръзнало от всичко и от всички,
дори от мен, задето пропилявах така вечерта.
Ето я изненадата!
Елена!
Съжалявам, дойдох с кола, за да подраня,
но не успях да видя представянето.
Не се тревожи. - Сигурна ли си?
Пътят от Пиза до Милано е тежък. - Да, но шофирането ме отпуска.
Каква кола имаш? - Фиат 600.
Как се чувстваш? - Добре, не разбирам от коли.
Но този, който ми я продаде, каза, че ускорява бързо.
И аз исках да си купя една, но знаеш как е в университета.
Стига приказки. Ще преминем ли към втората изненада?
Кажи й ти, мамо. - Не, хайде, ти й кажи.
Повериха ми катедрата във Флоренция.
Спечели я. - Сякаш има магия.
Както винаги, не знам какво прави, какво учи...
Какви изпити трябва да държи. - Елена, така е много по-добре.
Задачата на нас, жените, е да се радваме на техния успех.
Това не се случва всеки ден -
толкова млад да станеш редовен преподавател в нашата страна.
Но е пълно с асистенти, които зубрят денонощно.
Ето, един от тях е точно пред вас.
Поздравления, прекрасна новина. - Благодаря ти.
Скоро и вашият ред ще дойде, толкова сте великодушен и добър.
Да пием за младите ни преподаватели, които ще променят света.
Поздравления, Пиетро. - Благодаря.
Честито на всички! - Наздраве.
Благодаря. - Поздравления.
Наздраве!
Колко беше красив Нино, колко беше съблазнителен. Колко...
Не искам да търся прилагателно за Пиетро, ще съм несправедлива.
Имаше голяма разлика между тях двамата.
Но изглеждаха щастливи, че са се запознали, и ме игнорираха.
Приятно ми е, че се запознахме. - И на мен, синко.
Всичко хубаво. Отивам да си легна.
Лека нощ на всички. - Лека нощ.
Блазе им на младежите.
Дано скоро да се видим пак, Пиетро. - Много бих се радвал.
Поздрави на Мария-Роза. - Поздравете съпруга си от мен.
До скоро, Аделе. - Чао.
Елена...
Пожелавам ти всичко добро.
Лека нощ. - Лека нощ, Нино, чао.
Ще остана още малко с Елена. - Добре.
Чао, скъпа. - Чао.
Ще се видим при сестра ти. - Да.
Лека нощ.
Какво ти е?
Малко ми се спи.
Беше само претекст, за да останем за малко насаме.
Сбърках ли някъде, ядосана ли си?
Флоренция не ми харесва.
Била ли си във Флоренция? - Два пъти, но не ми харесва.
Вече дори не искам да пиша.
Защо?
Не ми се говори за това.
Искам да преподавам. - Може да правиш и двете неща.
Животът е пред нас, може да правиш каквото ти харесва.
Кога може да дойда в Неапол? Искам да се запозная с родителите ти.
Остави родителите ми.
Ти не си подходящ за тях и те не са подходящи за теб.
Не искаш ли да се омъжиш за мен? - Разбира се, че искам.
Беше тежка вечер.
Може ли да спя при теб тази нощ?
Винаги си искал да изчакаме, ще изчакаме.
Да вървим.
Лека нощ. - Лека нощ.
Ето ключа. - Благодаря.
Приятна вечер, довиждане.
Елена!
Каква хубава вечер.
Ще ви придружа.
На кой етаж? - На четвъртия.
И аз съм на четвъртия. Това е знак от съдбата.
Страниците ви са нещо, което...
Нещо, което...
Лека нощ.
Професоре!
Този е пиян.
Имах чувството, че внезапната поява на Нино
най-после придаде завършен смисъл на живота,
а изчезването му
отне значението на всяко нещо или чувство.
Мислиш, че си кой знае какво, защото си учила и пишеш книги,
защото ще се омъжиш за преподавател ли?
Нищо не може да се направи, забременяваш и край.
Затова е безсмислено да се възгордяваш.
Безсмислено е. Ако ти си умна,
аз, която те носех тук, съм умна колкото теб, дори повече.
Ако имах твоите възможности,
бих направила същите неща, разбираш ли?
Няма ли да отговориш?
Не те интересува нищо и никой, преследваш собствените си цели,
не помагаше с уроците на братята си и не стана нищо от тях.
Поне трябва да ни дадеш малко пари.
Ако искате, ще уредя да ви прокарат телефон и телевизия.
Телевизия и телефон в този дом? Ти ли ще ги плащаш?
Дори когато се омъжиш?
Преподавателят знае ли, че нямаме пари за зестрата ти?
Нито за тържеството? - Знае и няма да правим тържество.
Накарай го той да плати. - Ще минем без тържество.
Помниш ли сватбата на Лила - какво празненство организираха?
А ти, която си сто пъти по-добра от нея, не искаш нищо?
Не. Освен че няма да има тържество, няма да се венчаем в църква.
Ще се оженим в общината.
Нещастница! - Говори по-тихо.
Не знаеш ли, че без благословията на свещеника
бракът не струва нищо?
Ще гледат на теб като на мръсница, а не като на съпруга.
Виторио, ела!
Вие двамата няма ли да работите днес? Хайде!
Ела да чуеш какво говори дъщеря ти. Хайде, стана късно.
Да вървим. Разбра ли какво си е наумила?
Учи толкова много, че си е изгубила ума.
Иска хората да се държат с нея като с мръсница.
Няма да мога да изляза от вкъщи от срам.
Моля ви, не викайте, обяснете ми какво става.
Трябва да я изгониш от вкъщи! Не искам в този дом да идва жена,
която иска да се държат с нея като с мръсница, както с Лила и Ада.
Ти ли искаш да се ожените в общината, или годеникът ти?
За мен е все едно дали ще се омъжа в общината, или в църквата.
Но за Пиетро и семейството му е неприемливо да се оженим в църква.
Или ще се оженим в общината, или няма да се оженим.
Няма да се ожени за теб? - Не.
И какво, ще те остави ли?
Ще отидем да живеем във Флоренция, без да се женим.
Кълна се, ако се случи нещо подобно, ще те заколя.
Остави ножа, Имаколата, успокой се. Не ме карай да губя търпение.
Спокойно, успокой се. Да помислим.
Човек може да се ожени в църква, пред свещеник,
да вдигне пищно тържество, но нещата пак да не потръгнат.
Професорът е комунист, нали? Комунист и преподавател.
Професор друг път! Кой професор мисли така?
Така мисли някой глупак. - Как глупак? Той е учил!
Знае по-добре от всички нас какви гадости правят свещениците.
Затова иска да се ожени само в общината.
Елена, говоря и с теб. Какво правиш, къде отиде?
Слушам те.
Лъжичката.
Благодаря. Аз бих се доверил на този университетски преподавател.
Обича я, не мога да си представя,
че ще я постави в положение да изглежда като уличница.
Имам му доверие, въпреки че още не го познавам.
Той е важен човек, момичетата тук мечтаят за такава партия.
Послушай ме, да му се доверим. И за гражданския брак.
Познавам съдия, който се ожени в общината, тук, в Неапол.
Бракът е валиден толкова,
колкото този в църквата, дори може би повече.
Виторио, не се доверявам дори на теб. Разбра ли?
Нито на теб, нито на общината, нито на този негодник професора.
Не ме понасяш. - Не.
Нито пък аз.
"Отклонението" Елена Греко
"Три есета за теорията на сексуалността"
Извинете, писателка ли сте?
В кафенето сутринта на масата имаше вестник
и видях снимката ви.
Знаете ли, че от сутринта продадох 2 от книгите ви?
Книгата е увлекателна. Поздравления. - Благодаря.
Довиждане.
"Кориере дела Сера", моля.
Благодаря.
Обля ме студена пот. Критиците ме определяха като
"момиченце, заето с това да прикрива липсата си на талант
с пикантни странички с посредствена тривиалност".
Елена, трябва да свикнеш.
И запомни, че е важно да говорят за книгата.
Значи не разбираш -
не ме интересува дали говорят, щом говорят лошо за нея.
А и цяла Италия чете "Кориере дела Сера".
Отлично разбирам това, но...
Трябва да се успокоиш. Ще ти дам майка си, тя е до мен.
Сега имам работа. Ще се чуем утре. Чао.
Ало? - Елена е, добър ден.
Прочете ли? - Да.
Доволна ли си? - От какво да съм доволна?
Определят ме като момиченце, което пише тривиални неща.
Утре излиза "Унита" - и там ще намериш нещо,
както и в "Месаджеро", и в "Матино".
Позитивни статии. А в събота излиза "Ла Стампа".
Книгата се харесва, продава се,
а ако продължава така, ще я преиздадем.
Давам ти Гуидо, искаше да те поздрави, чао.
Елена, поздравления.
Не си разваляй деня заради някакъв псевдожурналист.
До скоро и се наслаждавай на успеха си.
Надявах се, където и да е, Лила да не прочете онази статия.
Какъв срам! Кой знае дали е прочела романа ми.
Държах на оценката й повече, отколкото на мнението на всеки друг.
Но се опасявах, че ще каже: "Книгата ти не ме интересува.
Не ми харесва. Що за глупости пишеш?"
Какво правиш тук? - Отивам да си купя вестник.
Изобщо не си се променила. - А аз едва те познах.
Спортувам. Издигнах в отдела, секретарят ми има доверие.
Какъв отдел? - За социалното движение.
Аз съм фашист, Лену.
Трябва да прочета книгата ти. - Не, остави, не е за теб.
Как така не е за мен? Помниш ли облога ни?
Включила ли си го в книгата?
Гърдите, които ми показа срещу заплащане, бяха малки.
Но сега ми се струва, че са пораснали малко.
Защо не си вървиш? - Махай се! Фашист.
Здравей. - Здравей, как си?
Добре. - Казаха ми, че си се сгодила.
И си написала книга. - Да.
Исках да я прочета, но ми казаха, че е малко тежка.
Не...
Бяха прочели само онези страници, цялата книга щеше да ги отегчи.
А сега се държаха с мен, сякаш най-после
бях направила грешната стъпка, която отдавна очакваха.
За тях това не беше роман. Бях точно аз - Елена Греко,
и разказвах най-големите си тайни -
неща, които порядъчните момичета, не трябваше да казват на никого.
"Една смела книга"
"Елена Греко - истинска писателка"
Елена, ела да те черпя едно кафе. - Благодаря, Микеле, някой друг път.
Сега, когато си известна, нямаш време за губене с нас.
Не, не е това. Наистина не мога, благодаря.
Ще ни отделиш ли минутка?
Ако изчакаш, ще дойде и Джильола. Така ще се видите.
Наистина не мога, благодаря. - Ела.
Благодаря, наистина.
Е, как си? - Добре.
Наред ли е всичко вкъщи? - Да.
Къде е вестникът?
Видя ли какво пише тук?
Написал го е Донато Сараторе.
Казва, че трябва да е забранена за лица под 18 г. Вярно ли е?
Не, не е вярно.
Казах си: "Това ли е научила в университета?
Това ли е научила в Пиза?"
Не вярвам на това, което пише тук.
Според мен ти и Лила сте сключили тайно споразумение.
Тя прави мръсните неща, а ти ги описваш.
Така ли е? Кажи истината.
Добре, аз тръгвам. Благодаря за кафето.
Обиди ли се?
Убий го с ритници.
Това не са ли братята ти?
Стига!
Прати го в болница!
Стига!
Стига, Пепе, Джани, да вървим.
Ще ми кажете ли защо се сбихте?
Сбихме се заради теб. - Защо?
Защото си уличница! Хората четат книгата и ни одумват.
Описала си мръсотиите, които правиш! - Какви мръсотии? Прочетете книгата!
Ако татко разбере какво говорят за теб, ще те изгони от вкъщи.
Няма нужда, сама ще си тръгна.
И къде ще отидеш, я кажи? - Засега в Милано.
СТУДЕНТСКО ДВИЖЕНИЕ ОКУПАЦИЯ
КАПИТАЛИЗЪМ? СТИГА
Фашисти! Буржоа! Още няколко месеца!
Извинете, къде е срещата със студентите по филология?
Каква среща? - Срещата с Елена Греко.
Коя е тя?
Все едно, благодаря.
Когато пристигнах в Милано, усетих, че напрежението ми сякаш се изпари.
С леко удоволствие открих, че никой не ме очакваше.
Романът ми нямаше значение, имаше с какво друго да се захвана.
Отворихме очи и няма да сведем глава.
Това вече се случва.
Случва се в двора на Сорбоната, където френските другари
работят върху революционната акция
и протестират мирно.
Но френското правителство
веднага пожела да се опре на този нов курс.
Първо окупираха латинския квартал...
Познах Франко Мари - приятелят ми от първите ми месеци в Пиза.
С него на масата беше Мария-Роза, сестрата на Пиетро.
Момичетата винаги бяха в група.
Изглеждаха готови да натрупат опит с този изцяло мъжки хаос,
само и само да са сред тях.
Вниманието ми беше привлечено от едно момиче с дете.
Стори ми се, че искаше да вземе участие, но не успяваше
и това я правеше нещастна.
Казват, че пречим на децата на работниците да държат изпити
и да преследват единствения възможен социален откуп - културата.
Затова трябва да продължим да се бунтуваме.
Защото, както казва другарят Кон-Бендит...
Глупак! Говори! Знаеш ли какво е класово съзнание?
Засрами се! Революцията се прави от пролетариата.
Да откажем да станем бъдещата мишена на капиталистическата експлоатация.
Защото после може би няма да бъдем
авангардът на войската на народа, която ще победи властта.
Но можем да помогнем на работниците, на децата им
и на всички да си отворят очите.
Здравей. - Какво правиш тук?
Имах среща със студентите филолози, но вероятно са я отменили.
Съжалявам. Виж каква лудница е. - Видях.
Но ми беше приятно да слушам Франко.
Познаваш ли го? - Да, учехме заедно в университета.
Поканих го и ще си го изкарат на мен, виж какво гнездо на оси.
Довечера ела у нас. Наели са ми прекрасна къща.
Много е голяма. Ще вечеряме заедно, а после може да спиш при нас.
Вече си резервирах стая в хотел. - Хайде, не искам да спорим.
Не искам да оставаш сама, а и така ще се видиш с Франко.
И той ще спи у нас.
До после.
Ходил ли си пак в Пиза? - Не, навява ми малко...
Тъга. - Защо? Беше ни добре.
Не знам, струва ми се, че мина толкова време...
Сякаш беше друг живот.
Каза, че ще ми пишеш.
Да.
Елена, така трябваше да стане.
Ще те придружа, защото тук може да се изгубиш.
Аз още се губя. Така ще ти покажа произведенията си.
Как...
Работя по тях и...
Как ти се струват?
Интересни.
Само толкова?
Не разбирам от картини.
А от художници?
Защо се смеете?
В онази къща видях момичето, казваше се Силвия.
Беше много изнервена, не се справяше вече с детето.
Ако искаш, аз мога да го взема. Имам двама братя и сестра.
Прави каквото искаш.
Толкова си хубав! Ако искаш, ще ти изпея песничка.
Революцията трябва да е и културна, не само политическа.
В противен случай накрая
всичко ще пропадне, дори натискът на народа, както винаги.
Единственият начин е да променим мисленето си.
Е, овчице моя...
Какво ще правиш?
Когато дойде вълкът...
... и те види...
Толкова си хубав.
Колко хубаво миришеш.
Нека спокойното ти съществуване между американския империализъм...
Заспа.
... и реформаторската политика на европейските работнически партии...
Останах при Мария-Роза, защото исках да покажа на Франко,
че вече не съм момиченцето от едно време.
Бях се дипломирала с отличие, бях написала книга,
бях съвсем различен човек и исках той да признае това.
Наред ли е всичко у вас?
Да.
А приятелката, на която държеше толкова?
Защо ме питаш? - Постоянно говореше за нея.
Добре е. - Какво прави?
Работи във фабрика за колбаси в покрайнините на Неапол.
Не беше ли омъжена за някакъв магазинер?
Да, но не се получи между тях. - Добре...
Когато дойда в Неапол, ще ме запознаеш с нея.
Разбира се.
Ще ми оставиш ли телефонен номер, адрес?
Моя или нейния?
Не, твоя.
Добре.
Тя прочете ли книгата ти? - Не знам. Ти прочете ли я?
Разбира се. Стори ми се добра.
В какъв смисъл?
Имаше и приятни страници. - Кои?
В които даваш възможност на главната героиня
да събере по свой начин парченцата от нещата.
Само толкова ли? - Бяха достатъчно.
Не, ясно е, че не ти е харесала. - Не, стори ми се добра.
Тази книга предизвиква спорове, продава се много.
Именно, това е добре, нали? - Да, но не и за теб.
Какво не е наред?
Елена...
В книгата няма кой знае какво.
Зад дребни любови и мании за издигане в обществото
криеш това, което си струва да се разкаже.
Тоест?
Тоест...
Остави, стана късно. Трябва да си починем.
Направила си всичко възможно, нали?
Жалко, че обективно погледнато,
не е моментът да се пишат романи.
В колко часа заминаваш утре? - Призори.
Ще си лягаме ли? - Да.
Чао.
Какво има? - Може ли да спя при теб?
Да спиш? - Ще легна до теб, няма да ти преча.
Не искам да съм сам. - Категорично не.
Защо? - Защото съм сгодена.
Е, и? Само ще спим.
Върви си, дори не те познавам.
Аз съм Хуан, показах ти произведенията си.
Какво повече искаш?
Вън!
Казаха ми, че пишеш съвсем свободно за любовта.
Всичко, което ни се случва, ни помага да изградим
и да подхранваме въображението си.
Дръж ме близо до себе си, може да разкажеш това.
Пусни ме!
Пусни ме! Махай се!
Ти си лицемерка! - Глупак!
Хайде, чети.
Каква досада.
Някакъв непознат си мислеше, че може да ме докосва
и да ме обижда, ако го отблъсна.
За каква ме имаше? Кое му позволяваше да се държи така?
Славата на разкрепостена жена, която имах заради романа ли?
Не се смятах за лицемерка.
В Милано бях готова да правя любов с Нино и да изневеря на Пиетро.
Но онази страст беше по-стара
и оправдаваше желанието и изневярата.
Може ли?
Докато сексът заради самия секс ме смущаваше.
Какво ти е? - Извинявай.
Чувствам, че съм неспособна майка, не знам какво да правя.
Не спира да плаче. Не мога да го кърмя цяла нощ.
Не издържам повече.
Ти си красива, умна, знаеш всичко.
Ще бъдеш истинска майка, децата ти ще са късметлии.
Имаш прекрасно дете.
Не го исках.
Скрих от всички, че съм бременна, дори от себе си.
Но тялото ми се деформираше и трябваше да кажа на родителите си.
Скарахме се, беше ужасна сцена. И си тръгнах от вкъщи.
Не исках да призная, че изключих аборта от страх.
Опитвах се да ги убедя, че искам детето
от любов към мъжа, от когото забременях.
Той ми каза: "Ако го искаш, от любов към теб го искам и аз."
Тогава говореше сериозно.
Не съм си го измислила, не съм глупава.
След няколко месеца от онази любов не остана нищо. Само ненавист.
Останах сама преди раждането
и фактът, че стигнах дотук, е благодарение на Мария-Роза.
Тя е способно момиче - великодушно, интелигентно...
Всички от сем. Аирота са великодушни и интелигентни.
Прекрасно семейство. Знаеш ли, скоро ще се омъжа за брат й.
Елена, чуй ме, семейството е нещо ужасно, остаряло.
Нищо не се променя, ако главата на семейството е преподавател.
Дори бащата на сина ми преподава в университета.
Той занимава ли се с детето? - Не.
Не, този глупак не се появи повече.
Той е чаровен,
момичетата се борят за него, дърпат го отвсякъде.
Но мъжът, освен в моментите на лудост, в които го обичаш
и влиза в теб, винаги остава отвън. Затова, когато не го обичаш вече,
те дразни дори мисълта, че някога си го желала.
Аз съм го харесвала, той ме е харесвал, край.
Само детето остава и е част от теб.
Но бащата беше чужд човек и се държи като чужд човек.
Дори името му вече не звучи като едно време.
Постоянно си го повтарях наум, още щом се събудех сутрин.
Беше вълшебна дума.
Но сега е звук, който ме натъжава - Нино.
Бащата на детето се казва Нино? - Да.
Всички го познават. - Нино чий?
Нино Сараторе.
Професор Нино Сараторе.
Превод СТАНИСЛАВА КЛИСАРСКА
субтитри от YavkA.net @ 2022