PÍSEŇ "ŽIVOT JE PES"
Vzduch je modrým nikotinem nasycen,
nový ubrus starým vínem polit,
mladý muž si tyká s měsícem
a vzlyká: Život je pes a já se musím holit!
Není to dávno, co má brada byla holá,
když tu náhle přišel vous malý a zrzavý.
Koupil jsem si holení a večer místo školení
holil jsem se potají, tak jak to hoši dělají,
když mě náhle prozradily boty vrzavý.
Ihned bylo veselo skrz jeden zrzavej vous
a jenom málo scházelo, byl bych je vzteky kous!
Utíkal jsem večerem a nebyl jsem si jist,
zda neskončí to malérem, až budu trsat twist, jéjé!
Jéjéjé, jéjéjé...!
ŽENY SI POVÍDAJÍ, JEDNA SI BROUKÁ SOUČASNÝ HIT
K večeru stoupnul si ke mně, chvíli se držíme,
chvíli nás přepadá strach...
-Jé, to dneska ráno hráli! -Jo?
No, v 5.15, když jsem šla z domova.
A tak krásně to hráli! Jak oni to uměj!
Kde mám hřeben? Kam jsem si ho dala?
-Pane vedoucí, my se převlíkáme! -Ále, takovejch těl jsem už viděl!
-Ale ne takový jako mám já! -On je zvyklý na Medunku, holky!
-Jo, ta má velkej zadek. -Myslíš?
Vždyť to je jediný, co mi zbylo.
Dneska přijde nový učedník! Tak se chovejte slušně, drbny.
Pane vedoucí, co si to myslíte?!
-Znáte některá toho učedníka? -Neznáme. -Jak asi vypadá?
-Je mu 16, když jde do učení. -Tak to pro nás není...
To se naučíš, Petře, neboj se, to se naučíš.
U nás je samoobsluha a já ti to řeknu na rovinu.
My dáváme našim spotřebitelům plnou důvěru. Plnou důvěru!
A taky jim stoprocentně věříme! Ale jsou mezi nimi ještě někteří,
co občas něco ukradnou, rozumíš...
Tvým úkolem bude ty spotřebitele hlídat! Musíš mít oči všude!
Ale ten spotřebitel nesmí vidět, že ho hlídáš, rozumíš?!
To není žádná nedůvěra, víš, jen tím zabráníš krádeži.
A my tím vychováváme spotřebitele k poctivosti.
Podívej se, řeknu ti to z praxe: pokud jsem hlídal v plášti,
nikdy jsem nikoho nechytil. Zákazník ví, že jsi z kolektivu.
A dá si pozor. Když budeš stát bez pláště, určitě někoho chytíš.
-Můžu si to dát sem? -Jo. Rozumíš mi, Petře?
-Ano. -Dobře.
Petře, říkal jsem ti to, takhle to nejde!
Ty za nimi chodíš jako policajt, koukáš jim do tašek...
To nejde! Klidně, tak jak jsem ti to říkal.
-Nenápadně. Rozumíš mi, Petře? -Ano.
Tak běž.
-Ten pán asi něco ukradl. -Který? -Už je venku.
-Tak za ním utíkej! -Já to nevím určitě.
To nevadí, tak utíkej.
MELODIE PÍSNĚ "ŽIVOT JE PES"
Kde jsi byl?
-Kde jsi byl? -V práci. -V práci?!
-Ano. Opravdu, byl jsem v práci. -Kde?
-No, v prodejně! Kde bych byl? -Znáš vedoucího?
-Pochopitelně! -Tak proč tě tu hledal?
Tak tě asi nezná!
-Stala se taková věc, víš... -No?
Mně se zdálo, že jeden chlap něco ukradnul,
tak jsem chodil za ním, no.
Dělal jsi detektiva, jo? Zdálo se ti, že něco ukradl, no.
A co jsi dělal dál?!
-Chodil jsem za ním. -To bylo všechno?
-No. -Co to mělo za význam?
Zjistil jsi ho? Viděl jsi, co ukradl?
Neviděl. Chodil jsem za ním, no. Co bys dělal ty?
Já na tvém místě bych někoho zavolal, zastavil ho a zjistil.
Ale chodit za ním a nic nevyřešit,
to nemá žádnou cenu.
Myslel jsem, že se nějak prozradí nebo něco...
Jak to? Proč jsi ho nenechal zjistit?
-To nejde. -Proč ne?
Já na tvém místě zavolám SNB a nechám ho zjistit!
-Tys měl zdání, že něco zcizil. -Ale nevěděl jsem to určitě, no.
Tak jsi neměl za ním chodit, ale zůstat v zaměstnání.
Řekl jsem to ženským a ony řekly, ať za ním jdu. Tak jsem šel.
Proč jsi to neřekl vedoucímu? Proč jsi to říkal ženským?
-Prodavačkám, víš? -Aha.
-A co to mělo za výsledek tedy? -No chodil jsem za ním celý den.
-Takže v zaměstnání jsi nebyl! -No byl.
No, jenom chvíli!
Co jsi dělal potom?
-No, mluv. Odpověz. -Šel jsem domů.
Ale? To je nějak brzy, ne?
Tys měl jít ještě do zaměstnání! Jak to, že jsi šel domů?!
Jak si to představuješ?
Copak se někdo může sebrat a jít z pracoviště domů? Jak to domů?
Mně se taky často něco nelíbilo. Ale musel jsem se postavit!
Často proti své vůli!
To ze mě udělalo chlapa! To!
Táto, nech už toho, vždyť Petr je ještě dítě.
-Nejsem žádný dítě. -Samozřejmě, že ne!
To sis měl už dávno uvědomit!
-Ukaž, ohřeju ti to. -Ale ne. -Máš to už studený.
-Nemám, je to teplý. -Nepovídej! Ohřej mu to.
Když se dnes podíváš po těch kšeftech, co vidíš?
Samá ženská.
Chlapů? Velmi poskrovnu. Jako šafránu.
Nakonec, co se ženskýma?
Vdá se,
pracoviště prázdný.
A na kom to je?
Na kom to zůstane? Na chlapech. Na chlapech!
Rok, dva to vydržíš, ne?
Můžeš být vedoucím!
Víš, co je to vedoucí, ne? Ti se dneska mají!
A to všechno máš v moci. Aby ses brzy stal vedoucím.
Nedej pán bůh, aby byla zase nějaká válka.
Víš, co se říká, ne?
Kdo má blízko k jídlu, má daleko do hrobu.
Na to ale nemysli.
Vůbec na to nemysli.
Poslyš,
v pondělí půjdeš do zaměstnání,
řádně se omluvíš a bude všechno v pořádku.
Rozumíš?
Rozumíš?!
HRAJE DECHOVKA
PÍSEŇ
Když nám bylo dvacet let, mou lásku jsi si přál,
já jsem se vdávala, ale tys na vojnu rukoval.
Když nám bylo dvacet let, mou lásku jsi si přál...
-Kdyby tu aspoň hořelo... -Ty bys šel hasit, jo?
-To ne. Hasičů je tady dost. -Nekoukej na mě.
-Zachraňoval bych. V noci... -V noci?
No, vynášeli bychom ženský z postelí.
-No jo... -No!
Představ si, jak třeba Pavlu olizujou plameny.
Plameny se mají!
Tadujadu dyptyjó...!
Hele, teď vypadám jako vydechnutý, jo?
Když je mám takhle nahoře...
To třeba čekáš, co ti chce taková holka říct
a ona má takový prsa...
-Jaký je má Pavla? -To nevim.
To ví Mára, viď?
Já se jí divím, že s ním chodí!
Je to libovej frajer a má na ni blbej vliv, víš?
Já je pokal, už několikrát, víš, u Labe, oni jdou... ona jde, jo?
A já tam stojím a ona se na mě ani nepodívá.
-To máš pocit, jako že nejsi. -Ale jsi. -To vim.
-Jsi panic. -No jo.
PAVLA ZPÍVÁ Pověz ty mě, děvo lepá...
-Výš! -Každý nemůže umět zpívat.
Znáš to? To je parodie na Othella. Ona souhlasí a říká mu:
(ZPÍVÁ) Ó můj milý Othelle, miluji tě vřele,
ó můj milý Othelle, miluji tě. Lásku ti vyznávám...
Neslyším tě. Nahlas!
Ó, můj milý Othelle, miluji tě. Teď tam přijde Casio...
-Kdo?! -Casio! Tys to neviděl?
-Ne. Ty jo? -Jo.
(ZPÍVÁ) Dobrý večer, krásná paní, promiňte, že ruším vás,
Othello má přijít k soudu, veliký spor tuším zas.
Othello se má dostavit neprodleně k soudu,
dva hlídači se tam hádají o hlídačskou boudu.
No a teď je tam s ní Casio sám a říká... co on to říká?
-Poslyš, to není dobrá písnička. -Co? Ale počkej...
Petře!
Je tady Petr?
On tady není?
Petře!
On tu není, fakt.
A dál je to: (ZPÍVÁ) Váš manžel, paní má,
je velký hrdina,
věrně vás miluje a pro vás...
-Kam to koukáš? -Nekoukám, přemýšlím, víš?
-A na co myslíš? -To ti nemůžu říct.
Proč bys mi to nemohl říct?
Myslela by sis, že jsem sprostej.
-To už si myslím dávno! -Co?! -Ale ne, nemyslím.
Tak na co myslíš?
-Fakt, to nejde. -Já už vím.
-Tak to řekni. -To nejde. -Řekni to.
Na tom není náhodou nic sprostýho. Některý holky nosí menší plavky.
-A malý holky chodí nahý, viď. -No, chodí, ale malý.
Ale nenávidím ty holky, co se napřed ukazujou, víš...
HOLKY PIŠTÍ A KŘIČÍ Vesluj! Vesluj!
-To jsou holky z naší třídy. -Co je to za kluky?
-Ty neznám. -To jsou nějaký balíci.
Koukejte vodprejsknout! Tady není žádný divadlo!
ZPÍVAJÍ Když přistoupí ráno k oknu,
nemá vlasy samou loknu...
-Měla vlasy samou loknu, jéjé... -Né, Pavlo, přestaň, to je špatně!
-A na nic víc nemyslela, jéjéjé! -Prosim tě, přestaň!
-Nepros mě. -Takhle: Měla vlasy samou loknu,
jéjé, když přistoupí ráno k oknu... tak zpívej!
-Vlasy samou loknu měla, jéjéjé. -Jéjéjé...
-A na nic víc nemyslela, jéjéjé. -Jéjéjé...
Tak zpívej, Pavlo.
-Kam to koukáš? -Do trávy.
-Proč zrovna do trávy? -Zelená uklidňuje oči, ne?
Proto jsou krávy tak klidný, že koukají do zelený...
-No, prosim tě! -Jé, promiň, já to tak nemyslel.
Ty býku.
Hele ty kluci tam pořád stojí a koukají sem.
Já být jimi, tak se do trenýrek nesvlíknu.
-Může někdo za to, jak vypadá? -Mohla bys s některým chodit?
-Asi ne. -Proč? -Jsou takoví divný.
-Že jo. -A ani je neznám.
-A mě znáš? -Hele, voni sem jdou.
-Tak je nech. A mě znáš? -Hele, furt sem koukaj a jdou.
-To je jedno. A mě znáš? -No, tebe jo.
-Co budeš dělat dneska večer? -To ještě nevim.
Šla bys ven?
-Hele, ty! Vstaň! -Neslyšels?
-Vstaň. -Proč? -Vstaň!
-Mně se nechce. -Nám se chce!
-Chceš do držky? -Chceš do držky?
-Proč...? Co je vám?
-Co by nám bylo? -Co jste tam na nás... jak jsme...
-...co jste na nás čuměli?! -Podívejte se, jak vypadáte!
-Kdo jak vypadá? -Jsme zedníci, no.
To jsem poznal, ale holkám se nelíbí sýrový nohy.
Dej si bacha, abys neměl sýrovej ksicht.
No, tak vypadáte jako balíci, no.
-Taky můžeme někomu jednu ubalit! -Přece bys nebil holku!
-To není tak jasný, víš? -Viděl jsem vás s těma holkama!
-To nebyly žádný naše holky. -Ty nám byly volný!
Jéžiš!
Já za to fakt nemůžu! To nebylo naschvál, fakt...
-Já mu chtěl zrovna takovou... -To nebylo naschvál, fakt...
-O čem jsme to mluvili? -Já už nevim.
-Jak to, že nevíš? -Nevim, no.
Jestli bys šla večer ven.
ORCHESTR HRAJE TWIST
Sedí a kouká...
Zdenku, sleduj mě? Sleduješ mě?
Sleduješ mě, jo?
Ahoj.
Ahój!
Kam to koukáš?! Jsem ti říkal, abys koukal na mě, ne?
-Zdenku! -Co je?
-Ty mě nesleduješ! Sleduj mě! -Kam jdeš?
S dovolením, prosím.
Děkuji. Děkuji vám.
Děkuji.
Děkuji, děkuji vám.
-Hele, sledovals mě, jo? -Sledoval. -Sledoval, jo?
-Dobrý, co? -Hm.
Ahój! Ahój!
-Kdo to je? -Ten kluk z plovárny. -Hoj.
Pojď.
Kam jdeš?
-No tam. -Kam? Pojď tancovat.
-Tam bude narváno. -To nevadí, pojď.
-Nemáš žízeň? -Nemám. -Já jo. Jdu pro limo, jo?
Hele, ty! Já jsem ti řekl "Ahoj".
-Taky jsem ti řekl ahoj. -No jo, ale jak?!
-Počkej, počkej! Sleduj ten rozdíl. -Nech ji!
Hele: Ahój! A tys řekl "Hoj". Slyšíš ten rozdíl? Ahój! Hoj.
-To je blázen! -Slyšíš to jo? Ahój! Hoj.
Slyšíš to, jo?
Pojď pryč.
-Ahoj. -Ahoj.
Pojď pryč, prosim tě.
-Smím prosit? -Vždyť nehrajou.
-No jo. Tak já přijdu ještě. -Hm.
ORCHESTR HRAJE PÍSEŇ
Šly tři panenky silnicí a potkali je myslivci,
ten jeden dal se s nimi do řeči.
Kam, panenky, kam jdete a která moje budete?
Na to mu odpoví ta největší...
-Ahoj, Pavlo. -Ahoj.
Šla bys se mnou tančit?
-S vámi netančím, pane Mára. -Co tu děláš?
-Čekám na limo. -A kdo ti ho přinese?
Já už musim jít. Ahoj.
A myslivec se zastyděl, leč ten druhý to neviděl,
tak tedy pravil s pýchou nevšední: Ta maličká ta je má...
-Hele, pojď sem! Je ti to jasný? -Co zase?
Je ti to jasný, jo? Hele,
poslouchej:
-Ahoj. -Pojď pryč, prosím tě.
-Ahój! -Hoj.
-Ahój! -Ahój!
-No, ahój! -Ahój!
-Ahóój! -Dobrý den, pane mistr.
-Moc pěkný! Fajn. -To neni fajn, to...
Já být tvůj táta, tak bych ti to cigáro urazil i s hlavou!
Mrzí tě, že dejcháš čistej vzduch, že jo?
Co mu je?
-Cos mu udělal? -Co bych mu udělal?
-Nekecej! -Nic jsem mu neudělal!
-Já jsem jeho nejlepší učedník! -Nic jsem neudělal.
-Cos mu udělal?! -Fakt nic!
Počkej, ty mi nevěříš, jo? Ona mi nevěří! Zdenku! Zdenku!
-Věřim ti, věřim, jasně! -Zdenku! Zdenku!
Pojď sem! Pojď sem!
-Řekni jim to. -Co je...?
-No, řekni jim to. -A co jako?
-No, co říkal mistr. -O čem? -No, vo mně.
-Ty jsi namazanej. -To říkal? -Jasně.
-To neříkal! To vůbec ne! -Pojď pryč.
To neříkal.
-Hele, půjč mi dvacku. -Proč? -Vrátim ti to.
-Kdy? -Za chvilku to vrátim.
-Nepůjčuj! -Neboj, neboj...
Vrátit.
No jasně, jasně. Zdenku, jdeme.
PÍSEŇ
Má vousy jakou Pasteur a přinesl mi pár aster
a neřekl nic víc než: Tu máte.
-Podívej se, jak to rozlil. -To nevadí. Pojď tancovat.
Já dojdu pro nový, jo? Já jdu.
-Ať ti neuteče! Koukej! -Pani! Pani!
Koukej.
Já, já to s ní mám domluvený, rozumíš?
Když jsem šla domů, bála jsem se táty,
určitě nás viděl u dveří...
Sleduj mě.
-Hele, ty... -Ahój!
Ahoj.
-Ahoj, půjdeme si zatancovat? -Ahoj.
-Kde je?! -Všechno jsi rozlil,
tak musel jít pro limonády!
No jo, máš pravdu.
Řekni mu, až přijde... Sleduj mě a ty mě taky sleduj.
-No. -A von, až přijde,
ať mě taky sleduje, jo?
...a řekl mi táta zlatý:
"Tak jdi si ohřát večeři."
Snad ví, že v šedesátém šestém, už bude dávno všude mír,
a že chci víc než suvenýr a že jsem prostě šťastná normálně.
A že chci víc než suvenýr a že jsem prostě šťastná...
normálně.
ORCHESTR HRAJE HIT "OLIVER TWIST"
Raději jsem neměla ten román,
raději jsem neměla ho číst, snad ani list.
Hrdina byt v tom románě schován,
miluji ho, jmenuje se Twist, Oliver Twist.
Takový muž na zemi už není,
jenom v knihách nebo v dívčím snění,
přirovnám ho směle bez prodlení k torerům španělským...
-On tolik pije? -Ale nepije!
-Vždyť je opilej, jak vidim. -Ona se mu tu líbí jedna holka.
-Jo? A která? -Už je pryč.
-Jo? A proto se opil? -Ale ne! Už předtím!
-Ale proč? -On jí to chtěl dneska říct.
-A řekl jí to? -Dyť řikám, že odešla!
-To vim, že odešla. Ale předtím! -To nebyl opilej.
A to musí být opilej, když chce holce něco říct?
-To bys ho musela znát. -Tak proč jsi jí to neřekl ty?
-Já nemůžu. Měl jsem žloutenku. -Žloutenku, jo?
-Vy jste divný, kluci. -Ona je divná! Ani Čendu nezná!
Mohla se zeptat a já bych jí řekl, proč se opil!
-A co bys jí asi řekl? -Že je Čenda machr.
-Machr? -No.
-Mistr ho nechal dělat roh! -Roh? Kravskej, jo?
-Ne, u zdi. -Jo u zdi! No jo, u zdi.
-Kamennej! -No jo.
Já bych si ho asi taky nevšímala, kdyby byl opilej.
-Tak pojď. -A kam?
-No, tancovat. -Tak pojď, honem.
-Sle... sleduj mě jo? -No.
-Ahoj! -Co je? Co děláš?
Počkej!
-Hele, pojď tancovat. -Ukaž.
ORCHESTR HRAJE HIT
Nej-nej-nej-nejhezčí je láska ještě plachá,
když se tak s uzarděním o všem možném tlachá,
on má rád motory a ona sport, hory,
určitě též zdrbnou kantory, na to pak se nejraději vzpomíná.
Nej-nej-nej-nejspíš si pak koupí lóži v kině,
jak hrabě Monte Christo a ta vévodkyně,
ona je doslova jak Jana Brejchová, Jean Marais se mužněji nechová,
na to pak se nejraděj vzpomíná.
Cestou z kina nehledí na věžní hodiny,
kliďánko si smáčí nosy v porci zmrzliny.
Nej-nej-nej-nejrychlej čas letí v době schůzky,
to člověk nemůže jít z domu bez propustky,
to je hned řečnění pro malé zpoždění,
rodiče se v tomhle nezmění, na to pak se nejraděj vzpomíná.
MEZIHRA ORCHESTRU
Cestou z kina nehledí na věžní hodiny,
kliďánko si smáčí nosy v porci zmrzliny.
Nej-nej-nej-nejrychlej čas letí v době schůzky,
to člověk nemůže jít z domu bez propustky,
to je hned řečnění pro malé zpoždění,
rodiče se v tomhle nezmění, na to pak se nejraděj vzpomíná.
Na to pak se nejraděj vzpomíná!
Zdenku! Pojď sem! Pojď sem! Zdenku!
Hele, neviděl jsi ji?
-Kterou? -No, tu... tu v tom modrým,
jak seděla u stolu... Neviděl jsi ji?
ORCHESTR HRAJE ORCHESTRÁLNÍ SKLADBU
Dobrý den. Prosím vás, pane mistr, neviděl jste tady holku v modrým?
-Jo ty už máš holku? -Ne, Čenda.
Čendo!
Pojď, musíme tamhle, šla na druhou stranu!
Hele...
Víš co? Já se na ni... já se na ni vykašlu. Ona je blbá.
Tak co? Jestlipak už jste ji našli, krasavci?
Co koukáš?
Pane mistr, myslíte, že jsem ošklivej?
Na to se neptej mě, zeptej se tý holky!
Pane mistr, já bych to rád slyšel od vás.
-Hele, jdi domů a vyspi se z toho. -No jo.
-Pane mistr, ještě si mě chválíte? -No, teď moc ne.
Já... já vim, já vim.
A jak si mě chválíte jindy?
Neotravuj. Neotravuj a jdi spát.
Dobře. Já si na to... Na chvilku si sednu k vám.
To máš tak, Čendo. Chválím tě rád, když si to zasloužíš.
Ale to nemůže nikdo chtít, když jednou něco udělá fajn,
aby ho za to chválili pořád. To se musí tak nějak pořád...
Ale když...
-Čendo...! -Nech ho. Tohle mu udělá nejlíp.
-Dobrý večer. -Ahoj, Petříku.
Pojď se, pojď sem, copak to máš tuhle za flek?!
Podívej se.
Zdá se mi, že tam máš fleky. Šetři si to, máš to nový!
-A nemáš hlad, Petře? -Nemám.
-No, můžu ti dát od oběda. -Nemám hlad.
No tak, Petříčku, povídej, jaký to tam bylo?
Hezký.
S kterýma klukama jsi tam byl?
Tam nás bylo... víc.
Byli to slušný kluci...? Nebyls tam s nějakýma chuligánama?
Ne.
A děvčata tam byla?
Jestlipak už sis taky našel nějakou... dívenku?
To je dobře. Ještě máš dost času. A co pijete, kluci?
-Jenom limo. -No, to určitě, limo!
-No, opravdu. -Jistě si taky dáš pívo, nepovídej!
S kýmpak jsi šel domů?
-S klukama nebo sám? -Sám.
To ti kluci tam ještě zůstali?
Tak slyšíš? Máma se tě něco ptala, ne?
Dal jsem si limo, pak jsme tancovali,
pak jsem šel domů... nebylo nic.
Dobrou noc.
Počkej.
Podívej...
to jsou... zajímavý věci celkem.
Je tady psáno o takovým chlapci skoro jako jsi ty.
Nejmenujou ho, víš. To se dneska nepíše.
Není to... je to pravda, víš? Ono...
Můžeš to číst, víš. Nevím, jak bych ti to řekl,
je to takový... Ale jsi chlap, ty si s tím poradíš.
Přečti si to!
To znám. To jsem četl. Dobrou noc.
-Co to děláš, mámo? -Krájím nudle.
-Čau! -Čau!
-Už jsou tady. -Co mu řekneš? -Co mu mám asi říct?
Zavolej ho.
-Zavolej ho. -Franto!
-Co chceš? -Pojď sem. -Co chceš?!
-No, pojď sem! -Pojď sem ty.
Tak tam jdi. Jdi tam.
-Co je? -To ale nesmí nikdo slyšet.
HUDEBNÍ MOTIV PÍSNĚ "ŽIVOT JE PES"
-Co to vezeš? -Nějaký obrazy.
-Tak to vybal. -Dyť jsou z podniku!
-Co je na nich? -No co asi. Hus nebo Žižka...
Aha.
-Co bylo v sobotu? -Byl jsem nalíznutej.
-Kecáš! -Fakt!
-A co ona? -Byl tam Mára... -No a?
No... mám s ní dneska rande.
-V kolik jsi přišel domů? -Asi v jedenáct.
Hm.
-Co jste všechno dělali? -Co...? Jo, všechno možný, no.
-A ten jazyk, to je problém, viď? -No jo. No.
-Nekecej, že jste se líbali. -Mám s ní dneska rande, no!
-Jak je to těmi lhůtami? -Snad v pořádku.
-Tohle je předposlední zásilka. -To ještě prodáme. -Dobrý.
-A tohle by mělo být čerstvý. -Jo.
A taky je.
Petře, co blbneš?! Káru nech venku, balíky sem slož a zavři!
-Tak ty tuky, jo? -To je úplně čerstvý.
Jo, to už nechte. Tohle jsem viděl, dobrý. A rumy?
-2, 4, 6, 8... Osmnáct. -Počkat, počkat, tady je 21.
Tak jsme asi 3 prodali.
Co tam děláš? Nebuď línej a rozvaž to! Provaz potřebujeme!
-Pětihvězdičkový kolikrát? -Šest. -Ano, souhlasí.
-Výčepní lihoviny? -Deset.
-Ano. A teď Jakamarus? -Pane vedoucí?
No... dobrý, Petře. Dobrý.
Obrazy, obrazy! Na záchodě teče voda, větrák neefunguje,
-Štafle rozbitý...! -Jakamarus?
-Osmkrát. -Osm. -Ano.
-Rumy? -3, 6, 9, 12... Třicet!
-31! -Tak se jeden prodal, to je možný.
Pane vedoucí?
No, no... dobrý, Petře.
-Bylina hořká? -2, 4, 6... Devět.
Souhlasí.
-Pětihvězdičkový? -Gruziňák?
-Ano. -Šestkrát!
Šest, souhlasí.
Jo, na obraz se musí z dálky.
Nemám brýle na dálku...
Krucifix, to je pěkný!
Jen se podívejte na ty oči! Zavřený...
Ona moc dobře ví!
Udělejte si takovej kornoutek, aby vás ty láhve nerozptylovaly.
Podívejte, jak má tu ruku!
Ba ne, ba ne.
To je úplně normální. Úplně normální.
Podívejte na toho kluka! Co koukáš?
Nech si taky něco na zítra. Co koukáš?
Kdyby tak mohly ženský chodit nakupovat nahatý, co?
-To by se dělal nábor, co? -A víte, že je to problém?
Velmi vážný! Chlapci nechtějí do kšeftu.
Samá děvčata. Každý chce být astronaut, kosmonaut, mechanik
a když nějakýho dostaneme, tak je to určitě nějakej kripl!
-Tak ty vína. Veltínské zelené. -Ano?
-2, 4, 6... Deset! -Ano!
Mostarská žilavka. 3, 6, 9... Osmnáct.
Souhlasí.
S čímpak jsi to jel dnes dopoledne kolem nádraží?
To jsem vezl obrazy.
Jak to... obrazy? Jaký obrazy?
Pro vedoucího.
Vidíš, pro vedoucího. Obrazy! Kdopak kupuje dneska obrazy!?
Ale táto!
To nebyly pravý obrazy, to byly jen takový tištěný, víš?
No, co, tištěný...?
-No, odměna z podniku! -Vidíš, odměna.
Jo. Odměna.
Tak vidíš. Co bylo na těch obrazech?
Na něco jsem se tě ptal, ne?! Odpověz.
Ženská.
Jaká ženská...?
Tak himl hergot odpověz! Na něco jsem se ptal, ne?!
-Každé slovo, abych z tebe tahal. -Úplně nahatá.
No, Petře...
Hm, nahatá.
Vidíš, táto?
Pořád mluví o socialismu a nechají si vozit sprosťárny!
Domluv jim!
Bože, to není nic tak strašného vidět ženskou na obrázku...
Vždyť už je to velký chlap, ne? Tak už může něco vidět, ne?
Že se nestydíš! A ty taky.
Náhodou... byla tisíckrát hezčí než tamhleta naše!
No, no! Moc nevyskakuj! Mírni se.
Podívej se.
Jen se podívej!
Podívej se na ty oči! To je krása, co?
Jdeš sem..., dívá se na tebe.
Jdeš sem...
...dívá se zase na tebe! To je krása!
Ať to dneska někdo namaluje!
To jsou dneska samé čmáranice...
Na shledanou.
ZPÍVÁ MELODII PÍSNĚ "ŽIVOT JE PES"
Hele...
-Pavla chodí s tím Márou, ne? -Chodila!
Ahoj.
-Tak něco říkej...! -Co?
-No něco! -Mě zrovna nic nenapadá.
-Na co ses to díval? Ukaž! -To je jen plakát.
-Tak mi ho ukaž... -To nebyl plakát. -Tak co?
-Obraz... -Tak mi ho ukaž.
-To nejde... -Ukaž mi to.
-Ale ne... -Proč ne? Tak si to nech.
-Kam půjdeme? -Nikam.
Tak tumáš, no.
Máš to obráceně...
Hm...
-Kde jsi to vzal? -V obchodě.
-Proč je to tak zmačkaný? -Nesl jsem to v kapse, no.
-Kolik, myslíš, že jí je let? -U obrazu se to těžko pozná.
-No... víc než devět. -To asi jo.
Hezký. Škoda, že je to tak zmačkaný.
Pavlo? Víš, co by bylo hezký? Kdybys měla zítra zase čas, jo?
Máma mi doma vynadá, kde jsem byla tak dlouho,
a já už se jí ani nemůžu zeptat, jestli mě zítra pustí.
-To znám! Já mám doma peklo! -Jak to?
No, máma pořád chce, abych se jí svěřil,
a že ji nemám rád... Já ji mám rád,
ale když jí to řeknu, tak zase chce, abych se jí svěřil a tak.
A táta řiká, že jí přivedu do hrobu.
Ale představ si, já někam jdu a ona říká: Kam jdeš?
Povídám: Na plovku. A ona: Ať se mi, Petříčku, neutopíš!
To je strašný, fakt.
Nebo přijdu domů, tam plno lidí a ještě ani nevejdu do pokoje
a máma už křičí: Pozdrav! Jako bych neuměl zdravit, ne?
Taky říká, že je mi někdo milejší než ona.
-Kdo? -Třeba Láďa, no.
-Petře, já už musím jít. -Tak přijdeš zítra?
-To ještě nevím. -Já tam určitě budu.
-Tak ahoj. -Ahoj.
Petře!
Maminka se ptá, jestli máte sladkokyselé okurky.
Tak dík, ahoj.
-Co je? -Co je!? Co tady děláš?
Stojíš tu... To je trapný... Koukáš jako jeliman.
-Když dělám... -Tohle je práce?!
Vždyť tě pozoruju! To není pěkný. Co děláš?
-No, stojím a koukám. -To není žádná práce!
Stojím a koukám. Na co koukáš?
-Na lidi. -Na lidi! A co dál?
-Aby něco... -Neukradli? No, dobře. Pozoruj!
To víš, jsou tu chmatáci. Správně. Tak...
Pane vedoucí!
-Správně, správně... -Pane vedoucí!
-Co je...? -On je zase tady.
-A kdo? -Tamten... jak jsem ho honil
a jak mi utekl.
Zavolejte později, prosím, jo? Později.
No, počkej... počkej. Stalo se něco?
Nic se nestalo. Ženská tam něco ukradla.
Ženská? Ukradla?
Co ukradla?
Nějaký bonbóny... já nevím. Moc ne...
Za kolik asi? Kolik toho bylo?
Tak za 12 korun. Víc to určitě nebylo.
-No! A šel jsi za ní? -Nešel.
A kam jsi šel? Co jsi dělal potom?
Nic jsem nedělal!
-Ani ven jsi za ní nevyšel? -Ne.
Tak. Říkáš, že jsi nikam nešel.
Poslyš, neměl jsi nějaké nepříjemnosti?
V obchodě, nebo s vedoucím? Netajíš přede mnou něco?
Ne. Opravdu.
Mluv pravdu! Včas! Můžu všechno urovnat.
No, opravdu, věř mi.
No... odejít jsi ji neměl nechat. Naposledy se tě ptám:
-Neměl jsi nepříjemnosti? -No, fakt ne!
Tak potom je vše v pořádku, ne?
Všechno v pořádku.
Ne?
Podívej se...
kdyby se něco podobného znovu přihodilo,
chytni chlapa za krk, zatřepej s ním,
až to z něj všechno vysypeš!
Díval jsem se na tebe... moc ti to sluší.
Mámo, sluší mu to.
Ba ne, nesluší.
Jak by ti to taky mohlo slušet, když tam stojíš jako panák v zelí!
To ti nemůže slušet.
Počkej...
Ono tě to nebaví!
Ale baví.
Nebaví!
Já vím, co tě baví! Viděl jsem to.
Nedávno v družstevňáku! Tam byli takoví jako ty jsi!
Vyváděli prima!
Co tam vyváděli, to už přesahuje meze slušnosti!
Dolů, nahoru... zakřič!
Tomu říkají, že chodí do vývrtky!
Když ses narodil, měl jsem radost, že máme kluka.
Rostl jsi,
koupil jsem ti housle.
Jsou na skříni!
Koupil jsem ti harmoniku,
je ve skříni!
Pak ses přihnal s kytarou! Je to teď v módě!
Moc se na to nemusí umět, brnky, brnky,
trochu zazpívat...!
Snad tě to upokojilo. Ale s tím se, chlapče, neuživíš!
Neuživíš.
Co chceš dělat?
Co chceš dělat?!
Odpověz. Co chceš dělat?
-Nevim. -Nevim!?
Zajímavé.
Co nechceš dělat, to víš. Co chceš dělat, to nevíš.
Petříku, tolik se ti to přece líbilo a teď se ti...
-Do toho nemluv, tomu nerozumíš. -Jak to mluvíš s mámou?!
Co si to dovoluješ?!
-ŤUKÁNÍ NA DVEŘE -Dále.
Dále!
No, dále!!
No tak dále!
-Tak sakra, co je, co...? -Dobrý den.
Koho hledáte, kdo jste, co chcete?
Čeněk Semerák. A jdu... Dobrý den.
Já tady něco... Pojď ven, prosím tě. Ahoj.
Ne, ne! Nikam nepůjde. Tady bude. Pojď dál!
-Ne, ne, já zůstanu tady, já... -Ale jen pojďte dál.
-Já to jen tady... Prosím tě! -Jen pojďte. Tady si to pověste.
-Jste hodná, já zůstanu stát. -Posaďte se a povězte mu to.
-Co? -No, posaďte se.
No, prosim! Vyřiďte si to tady.
Co je?
No tak co je?
Jo...
Tak... já bych si to vyřídil.
Hele, jak jsi mi půjčil těch 20 korun, já bych ti to dal,
ale já jsem si je strčil do kapsy, nějak mě to zmátlo,
nic jsem si už nekupoval...
aby sis nemyslel, že tě nějak... tak já mu to tady vrátim.
-Počkej! Copak to máte? -Nic. Půjčil mi a já to vracím.
-Vezměte si u nás buchtu. -Ne, ne, já nechci.
-Jen si poslužte, nestyďte se! -Já bych radši šel, víte...
-A jakpak se jmenujete? -Já? -No.
-Já jsem Čeněk Semerák. -Tak, pane Čeňku, vemte si buchtu.
Jo? Tak já si tedy jednu vezmu, když jinak nedáte...
-Dobrý? Chutná? -Jo, jo.
-A copak ty děláš? -Já? Já se učím. Zedníkem.
Hm.
Vidíš, zedníkem.
-Ukaž mu ruce! -Jako svoje? Ukázat? Ruce?
No!
Podívej se.
No, pořádně se podívej!
Já bych radši šel. Tak na shledanou. Na shledanou.
Vidíš?
Ten maká.
Z toho chuligán nebude.
A ty?
Nevím,
nebaví mě,
nechce se mi do toho,
nevím.
Kdo to má tedy vědět?
Máma? Táta?
Nemám ti za zlé, že nevíš. V tvém věku se to stává.
Na to přijdeš později.
Ale dokud nebudeš vědět, co máš dělat,
budeš dělat to, co chci já.
Dobrý den. Prosím tě, Čendo, pojď už!
Pojď! Pojď!
Tak čekám, ne? Je to tady zajímavý, vole.
To je kamarád...
Zajímavý! Vole! Tak pro tebe je to zajímavý?!
To není... zajímavý vůbec ne, naopak!
Víš ty vůbec, co to povídáš? Víš ty vůbec, co to je?!
To je...
MOTIV PÍSNĚ "ŽIVOT JE PES"
Skryté titulky Alena Rubešová