Jen do toho, zkuste to taky!
Je tu nádherná akustika.
Tohle je bývalá modlitebna.
Vidíte? Támhle jsou hroby 3 papežů a 7 biskupů!
Je to tady plné mrtvol!
A v roce 1871 se z téhle modlitebny stala koncertní síň...
...pro koncerty vokální i instrumentální.
Záviděly nám ji všechny evropské dvory.
A víte proč? Kvůli akustice!
Slyšeli jste? Zvuk je krásný, jasný, bez ozvěny. Ideální k poslechu hudby!
Bez jakéhokoliv odrazu.
Na tomhle pódiu se vystřídali ti nejslavnější dirigenti.
Mířili sem všichni.
A jací to byli muzikanti! A jaké sem chodilo publikum!
Přicházeli sem ministři, velvyslanci, církevní hodnostáři...
A mívali s sebou partituru...
Oh... promiňte... aby hudbu líp vychutnali.
A co tu bývalo krásných dam. Ta elegance... a dekolty.
Nehněvejte se na mě...
A jak to tu krásně vonělo! Vypadalo to tady úplně jinak!
Dnes už publikum takové není.
Ale já vás těmi povídačkami nudím, ne?
Dal jsem všechno do pořádku.
Je to krásné, že?
Jenže já jsem jen opisovač not, jsem tu páté kolo u vozu.
Ještě jeden rok...
...a jdu do důchodu!
Budu sem pak chodit, jen abych poslouchal koncerty.
To zas jo! Já bych totiž bez hudby nemohl žít.
Přeji vám všem dobrý den!
Vím, že dnes je tady televize, která chce natočit...
...dokumentární snímek o našem orchestru. Tak tedy, nacházíme se...
...v překrásné koncertní síni. Kdysi to, prosím, byl kostel...
...postavený ve 13-tém století, jak možná víte.
Tady vidíte velice staré náhrobky a zde po mé pravici jsou...
Pane profesore, to už jsem těm pánům říkal.
Tak tedy, já jsem první houslista...
Dobrý den!
- Dobrý den... - Dobrý den, Mirello!
Může mi s tím někdo pomoct? Musí to vážit tunu.
- Já ti pomůžu... - Díky profesore.
- Jak se máte? - Ujde to. Poslyš...
Dej si pozor a dělej jakoby nic. Jsou tady od televize.
To by mě zajímalo, co s těma židlema dělají!
Špinavý, ulepený, celý zaprasený!
Vždyť je rozbijete!
Nechte toho...
Jo, ve čtyři mám saunu, takže vypadnu.
....kámen, lev, had. Poloh je asi třicet...
...ale všechno vychází z mysli, ze soustředěné mysli. Jak se daří?
Jen pomalu...
Takhle vám to výborně chodí. Nemyslíš?
Podle mě vypadá hůř než posledně.
- Profesor! Tak zase mezi námi? - Opatrně, jenom pomalu...
Klidně se vsadím tady s Profesorem, že za pár měsíců...
Pane Profesore, slyšel jste to o mým strejdovi Quintiliovi?
Do šedesáti si dělal, co chtěl!
Neuvěřitelnej žrout, obrovskej pijan a jakej to byl proutník!
Všichni říkali: Takhle dlouho nevydrží!
A víte, kolik je mu teď? 93! A jí a pije jako dřív.
Čte noviny bez brejlí. S tím dědkem nic nehne!
Jeden z Wertherových synů? Začíná na "G".
Ani bys nevěřil, jaký jsou na světě svině.
- To mluvíš o sobě? - Stál jsem na zelenou...
...a přede mnou auťák. Nechtěl mě nechat předjet.
Zatroubím a zdvořile mu říkám: "Necháte mě předjet? Musím na zkoušku."
On na mě kouká, jako bych byl prašivej a povídá:
"Nevím, proč bys měl jet na zkoušku.
Stejně hned poznám, že na nic hrát neumíš."
Ty posloucháš fotbal?
Ne děkuji, já to nechci slyšet.
Profesore, co říká váš barometr?
Hned se podíváme, co říká můj věrný přítel.
- Neměl být dnes vyšší tlak? - No prosím, opravdu o 15% víc!
To už začíná být pro zdraví mých housliček nebezpečňoučké.
Profesore, jak se daří vaší chobotnici?
Jo, vedu s ní nerovnej zápas!
Chobotnice vyčkává, pořád jenom číhá na kořist.
To je ale pěkná děvka!
Jen si dělejte šoufky. Jen mě s tou pitomou chobotnicí štvěte!
Tak se nerozčilujte, Profesore. Nedělá vám to dobře.
Neuróza je jako chobotnice.
Dřív nebo později nás zardousí všechny!
...a do útoku se dostává Djenty, náš výborný reprezentační hráč...
Dali jsme za něj 800 milionů, ale má dvojnásobnou cenu, ne?
- Co to užíváte, pane Profesore? - To je na uklidnění.
A udělá vám to dobře?
Všechno jsem už vyzkoušel. K ničemu to není!
Jen se mi přitížilo.
Sakra, proč to nehraje?
Dávej pozor...
Zatracení magoři, já vás... !
Co že je "8 1/2"? Psycho-analytický film?
Jděte s tím někam! Vzpamatujte se! Co je to s vámi?
Hej, co to děláš? Jak mám hrát? Hej, pane barometře...
Vstaň drahouši. Dej tu židli na místo. Já tady mám totiž hrát!
Ne, promiň... Takhle jsem moc blízko. Nemůžu přečíst noty!
- Musím sedět tady! - Co je mi do toho? Tady!
Kdepak, tady ne...
Vždyť jsem se přece dovolil! Zapomněl jsem si brýle...
...prosím tě o laskavost.
Podívej, nejsem tady od toho, abych někomu prokazoval laskavost.
Já tady musím hrát!
- Zůstanu tady! - Kdepak... Tady!
Ne, já budu tady!
Ty ksichte! Svoje místo máš támhle... Tohle je moje!
Nenechám se urážet! Já budu tady!
Řekněte mi, co má ten chlap v hlavě? Piliny?
Už toho mám dost! Rozumíte! Přestaň!
Dámy a pánové... Věnujte mi pozornost!
Máme tu vynikajícího hosta...
Televizi!
Pan režisér chce s kameramany natočit...
...zkoušku našeho orchestru.
Chtěl by s vámi taky natočit interview.
Hele šéfe, ty bys z toho neměl bejt moc nadšenej...
...protože já jim všechno povím!
- A co bys chtěla povědět? - Třeba, že bereš peníze!
Z vašich milých příspěvků...
...se souhlasem vašeho odborového představitele.
Odměna: nic...
Jenomže my jsme s tím nikdy nesouhlasili!
Tohle je práce nad úvazek! Mělo by to být extra zaplacené!
To není práce nad úvazek...
Ne, nemáte pravdu!
S tím my nemůžeme souhlasit!
Teoreticky by se to nakonec dalo přijmout...
...ale odborářsky to rozhodně není v pořádku!
S televizí jsou vždycky problémy...
...jenže vy to nechcete pochopit!
Zastupuje vás odborový důvěrník nebo ne?
- Klid panstvo, klid... - To zas ne! Platí nás mizerně...
...teď se to ještě objeví v televizi a nedá nám za to ani vindru!
Uznávám, že publikum, které má rádo hudbu, se rádo podívá na ty...
...co tu krásnou muziku dělají. To prosím uznávám!
Ale od chvíle, kdy se to všechno promění v program...
...se musí televize dostavit s dárečkem nebo s květinou.
Podívejte, není to pro nikoho povinný!
Kdo chce, může interview poskytnout...
...kdo nechce, bude prostě mlčet!
To je směšné! Ty jsi zabedněnec!
Ale dovolte mi, abych vás upozornil na jednu věc...
Televizní interview je přece skvělá příležitost...
abychom seznámili nejširší veřejnost s našimi problémy...
Nenechám se urážet! Hlavy skopoví!
Měla jsem sen, který se mi nelíbil. Měla jsem v pokoji koně.
Já měla taky špatný sen. Co znamená kůň ve snu?
Záleží na jeho barvě.
Jste pitomci!
Vy si se mnou chcete povídat?
Fajn... Něco jsem si napsala...
...a taky mi trochu poradil kolega.
Zaplatí nám nebo ne...
"Klavír vypadá vznešeně, jako král na trůnu..."
"...ale nehýbá se. Člověk k němu musí..."
"...přistoupit, sednout si, otevřít ho, přisunout stoličku."
"Je to obrovské, mytologické zvíře." To je taky od něj! No fakt...
"Vzbuzuje v člověku ostych."
"Klavír si všechno kolem okamžitě přivlastní."
"Je to zkrátka nástroj královských dvorů."
- Taky jsem hrál u dvora... - Co jste to, prosím, říkal?
No, jen jsem říkal, že jsem nějaký čas hrál u dvora.
A kde?
- U krále Viktora Emanuela III. - A to tě nedal zavřít?
Já netoužím mít vlastní klavír, tedy jeden klavír pro sebe mám...
...jenže netrvám na tom, aby patřil jenom mně. Rozumíte?
Klavíry celého světa vypadají stejně, a přitom je každej jinej.
Hrát jen na jeden klavír...
- ...člověka omezuje, brzdí... - Jak brzdí?
Chápejte...
Aby se člověk mohl realizovat, tak...
...tak potřebuje...
...poznávat nové lidi a častěji se s nimi setkávat...
...a sbližovat se.
Tak dobře! Já jsem se narodila v Marina di Pisa...
...ale flétnu jsem studovala v Kalifornii.
Tam se hraje jemněji, ne tak násilně jako tady.
Tam je flétna nástrojem jemným, diskrétním...
Vždyť je to nástroj nejbližší lidskýmu hlasu!
I když to o svých nástrojích tvrdí všichni.
Violoncello je nejbližší lidskýmu hlasu...
...saxofon je nejblíž lidskýmu hlasu...
...a samozřejmě i buben!
Švanda pak je, že sbor tvoří samí výteční sboristi.
Ale oni to nepřirovnávají k nástroji!
Kdežto já trvám na tom, že jenom flétna má skutečný lidský hlas.
Že zní tajemně...
Nadpřirozeně!
Krotí přece divou zvěř, co chcete víc?
Copak Apollone probouzel flétnou mrtvé?
Je to nástroj slunečního i měsíčního svitu.
Představuje noc i den!
A že všichni flétnisti jsou blázni, to panu redaktorovi neřekneš?
No jo, to je pravda. To se o nás vykládá!
Kdoví... možná že je to tím, že když člověk fouká a fouká...
...tak jde do hlavy proud vzduchu a to má samozřejmě příslušný následky!
Jistý je, že všichni očekávaj, že provedeme něco divnýho a pitomýho...
Kdo ví proč?
Ale i pozoun je jedinečný nástroj...
Ten jeho hluboký hlas jakoby nás něžně napomínal.
Ale umí být i komický, jen si vzpomeňte na cirkusové klauny...
...jak stříkají vodu a každou chvíli se polijí!
- Je to i nástroj andělů! - To je fakt!
Copak to není vidět na všech renesančních obrazech?
Všichni andělé tam troubí na pozoun.
Bodejť by ne... Přijetí u nebeského otce za zvuku pozounu...
...musí být přece bujaré!
A já si myslím, že hlas pozounu...
...je hlasem osamělé bytosti.
Šíleně rád ho poslouchám na břehu moře, v zimě...
...když je všude kolem pusto a prázdno.
- Vy nám nechcete něco říct? - Já nemám, co bych řekl...
Koukal jsem na tu pavučinu nahoře.
Vidíte ji? Je dlouhá tak pět... šest metrů.
Když spustily žestě...
...houpala se sem a tam. Podívejte se, Lopuko. Vidíte?
Vidíte ji? Vidíte tamtoho pavoučka?
- Kde? - Visí tam ta tom drátě...
Podívejte se... Třeba ho líp uvidíte odsud, Lopuko. Vidíte ho?
Není to krásné, že jsme teď tady...
...a že jsme rozhoupali i toho nepatrného pavoučka?
Podívejte se, Esposito, jen se podívejte...
Ten pavouček se předtím nehoupal, dokud nespustily žestě.
- Můžeme vás na chvíli vyrušit? - Prosím...
Zeptám se vás trošku lehkovážně...
Je to pravda, že mezi nástroji existují sympatie a antipatie?
Pravda pravdoucí, mezi nástroji existuje silná sympatie a antipatie.
My dva z rytmiky, například, jsme zajedno s kontrabasem. A proč?
Protože udává přesně tempo, přesně a zřetelně!
Nenaparuje se kudrdlinkama a parádičkama... Že Arpeggio?
Jak by ne... Klavír je například moc ukecanej...
...a housle, ty to zase natahujou až běda!
U nás v Itálii rytmus příliš necítíme.
Ano, oceňujem víc zpěv. Jenom Neapolci mají opravdu cit pro rytmus.
Ostatně právě proto patří k nejlepším bubeníkům.
- Kde se zrodila Tarantella? - V Africe? - V Neapoli...
A chtěl bych taky říci, když dovolíte, že hráči z rytmiky...
...nepatří k nejsympatičtějším, nejvtipnějším a nejdružnějším.
Ano, je to tak, jak říká Claudio.
Protože ten výraz samolibosti...
...blahovůle, důstojnosti...
který mají v orchestru třeba houslisté nebo flétnisté...
...u nás nikdy neuvidíte, u nás rozhodně ne.
Když pustíte do orchestru malého Neapolce...
...kam se hned ručkama sápe? Na činely, na bubny!
Protože pro něho jsou výrazem veselí... radosti... svátku!
A když znervózní dokonce dirigent, tak my uhodíme párkrát paličkami...
...a je po trudnomyslnosti. Dokonce i ten melancholický hoboj...
...dostane dobrou náladu. A je to!
Ne, já nechci žádné interview, nerad se dávám fotografovat.
Ještě bych se do něčeho dostal. To je vyloučeno!
Ne...
Pohovořte si s kolegou, jestli souhlasí.
- Pane profesore... - Co si přejete?
Odpovíte nám laskavě na několik otázek?
Ano, ale opravdu si to nezasloužíte.
Vystupovat v televizi bez honoráře není správné.
Ale když už jste tady, tak si ty vaše otázky poslechnu.
Dobře tedy... Povíte nám něco o violoncellu?
Tak tedy... violoncello je jedním ze základních nástrojů orchestru.
Mohl bych to říci i takhle...
Housle a violoncello tvoří základ, na kterém se staví budova...
...každého symfonického koncertu. Prostě všechno stojí na těch dvou.
- Není to pravda? - Ano.
Já vám povím, co to jsou housle.
První housle jsou nejen mozek, ale i srdce orchestru!
A klarinet je vosk?
No podívejte, řekl bych, že violoncello se podobá...
...ve všem všudy "ideálnímu příteli".
Ano... věrnému příteli.
Je diskrétní, věrné... A to housle nejsou!
Housle tě můžou svést, ale podvedou tě!
- Jsou jako ženy. - Vykládáme jim samé blbosti!
- Tady kolegyně s tím nesouhlasí? - Ale ne, nic...
- Chcete něco říct? - Ne, s tím nesouhlasím.
A proč?
Protože pro nás jsou housle ten nejmužnější nástroj z celého orchestru.
Ne... housle jsou jak ženské!
Nepokoušejí se nás pořád svádět, jako to dělají ženy?
Tak abych nevybočila od tématu, tvrdím, že housle jsou...
...naprosto mužské.
Pronikající... falické!
Já naprosto souhlasím s mojí kolegyní.
Housle v sobě nemají nic ženského...
...vůbec to není nyvý a upejpavý nástroj.
Housle jsou zanícené a jsou velice moderní.
Pravda je, že na konzervatořích...
...si stále i dnes ti nejmladší zapisují...
Zato violoncello je melancholické....
Souhlasím, že housle jsou hvězdou orchestru.
Chci jen říct, že pravou hvězdou orchestru jsou první housle!
Když se naneštěstí objeví dirigent, který neudrží tempo...
...a nemá gesto. Někdo, kdo postrádá autoritu.
Pak my, my si toho všimneme první...
...sotva vstoupí na pódium a zvedne taktovku.
A v tom první housle vezmou do rukou otěže, aby zvládly situaci.
Takže ony pak řídí orchestr a tak účinně nahrazují dirigenta.
To ale neznamená...
No a komu pak podává dirigent ruku...
...po skončení koncertu, když zazní aplaus?
Prvním houslím!
Víte, co jsem řekl jednomu slavnému dirigentovi?
"Vy máte příliš rád žestě! A to jste dirigent?"
"Měl byste vědět, co jste: kapelník!"
A co to má společného s tím, o čem jsme mluvili? Promiňte!
Tak se raději vraťme k violoncellu. Bude to lepší...
Tvrdím, že je to nástroj, který člověka nikdy nezradí.
Jakmile si tě vyvolí, zůstane navždy tvým kamarádem.
Pitomče!
Kontrafagot patří do cirkusu!
Já můžu říci, že za všechno vděčím svým houslím.
Jen díky nim se můj život změnil v tanec.
- To je pravda... - Jak to myslíte?
No, zcela prostě. Pomohly mi odstranit mé disonance.
- Mě se na nic zeptat nechcete? - Ale tam ne... - Já půjdu blíž.
- Tak dobrá... - Ale klarinet má místo támhle!
Učeš se trochu, Sapone! V televizi se na tebe budou koukat ženský.
To je mi putna!
Tak klarinet...
Tedy klarinet mě vytáhl z mé rodné vesnice...
...která leží v Pádské nížině. Gazoldo se jmenuje.
Od konce srpna do dubna příštího roku...
...tam není nic vidět.
- Zmizí zvonice, není vidět škola... - Ale co má společného...?
Totiž teprve až jako klarinetista...
...jsem dospěl k samému vrcholu kariéry.
Sám veliký Toscanini mi jednou řekl:
"Bravo, mladý muži, konečně slyším krásný zvuk klarinetu."
Takhle doslova mi to řekl... Slovo od slova!
"Bravo, mladý muži, konečně slyším krásný zvuk klarinetu."
A cos mu řekl ty?
No co jsem mu mohl říct...
Co bys řekl Toscaninimu, když ti řekne:
"Bravo, mladý muži, konečně slyším krásný zvuk klarinetu."
Neposlouchal jsem pořádně. Co ti to vlastně řekl?
Copak jsi hluchý? Řekl:
"Bravo, mladý muži, konečně slyším krásný zvuk klarinetu."
- A kdo na ten klarinet hrál? - No přece já!
Jak říkám, je to velice vzrušující nástroj.
A to nemluvím o jejích přímo zázračných hudebních možnostech.
S trubkou může člověk dělat ty nejstřeštěnější hudební akrobacie!
Ta výjimečnost spočívá v tom, že z každého vyždíme to nejlepší.
Radost, smutek, melancholii a dokonce i ticho.
Cože? Koho?
Á, Claudia... Na, promluv si s ním raději sám!
Buďte zticha! Dělají tady se mnou interview!
Možná, že jsme se zmýlili všichni tři... To se stává.
Pro mě je trubka něco jako jakýsi pas...
...do jiné dimenze.
Kdo hraje na trubku, tak ví, co mám na mysli.
Je to dimenze plnosti.
Všechno je intenzivnější, vzrušenější...
Tak to cítí kterýkoliv hráč na trubku... Vlastně všichni.
Pieri, řekni mu, že my trumpetisti musíme cvičit víc než ostatní...
- Mluvte nahlas! Co jste říkal? - ...že z toho máme popraskaný rty!
To co říkal kolega, je pravda.
Musíme si celé hodiny nechat nabíhat rty, aby byly vláčnější...
...a teprve pak můžeme začít hrát.
Rozpětí chyb, které se toleruje u jiných nástrojů...
- ...se u trubky nepovoluje. - No tohle...
Copak smyčce nemusí být stejně tak přesné? Nesmysl!
Jeden falešný tón u trubky a je katastrofa!
Onemocněl jsem z toho. Zvedl se mi tlak, trpím nespavostí.
Stal se ze mě náměsíčník!
Probudili mě, když jsem stál v pyžamu v domovních vratech...
...a se zavřenýma očima jsem hrál na trubku.
Celý život cítím úzkost, že se spletu.
- Že to nebyla žádná práce? - Dej mi ho...
Slyšíš mě? Na "paragraf 9" ti už nikdy nikoho nepošlu!
Dělej si koncert třeba s gramofonem!
Jen trochu namáhej ty svoje mozkový závity...
Lidi ti už nepošlu a jejich seznam mám jenom já!
Ano, jsem odborový představitel tohoto seskupení a rád vám odpovím.
Podařilo se nám dostat hudebníky...
...z velmi nepřijatelné ponižující situace.
Vrátili jsme jim, jako jiným pracujícím, lidskou důstojnost.
Už nejsou pouhými zaměstnanci úkonu...
...už nejsou loutkami v rukou dirigenta nebo zprostředkovatele.
Jsou naprosto svéprávní pracující, kteří jsou si vědomi...
...svého kulturně masového poslání.
A jak se nám ta věc, která zprvu vypadala beznadějně, podařila?
Nebylo lehké zachovat si vysokou profesionální úroveň...
...a přitom systematicky a důsledně požadovat uplatňování...
Spravedlivé rozdělování platů závisí na odstranění...
...toho mafiána a toho prostředníka!
Co to povídáš? Řekneš to potom, teď buď zticha!
Za těchto předpokladů jsme pak mohli přistoupit...
...k zásadním změnám ve složení a vybavení orchestru.
To jsme si nerozuměli!
- Vy jste mě neslyšel? - Pánové, co s ním mám dělat?
Je tady krysa!
- Támhle je! Vidíte ji? - Támhle za obrazem!
- Chyťte ji! Honem! - Je tady vzadu!
Zabij ji! Je to krysa!
Tam je! Támhle!
Přece ji nezabijete! Nezabíjejte ji!
Vždyť se při těch demoličních pracích otevírají všechny stoky!
Uhněte, mám oheň!
Pusťte mě tam!
No tak, vykouříme ji!
Opatrně! Šlápni na ni!
Nechce chcípnout. Opatrně, ať tě nekousne!
To je hrozné!
Uvaříme si ji... Dobře, tak já ji vyhodím.
Buď tak hodný, to už by stačilo...
Jsi nechutný! To už by snad stačilo!
Teď nám musíš vydupat odškodný!
Tak panstvo... Vraťte se na svá místa!
Měli jsme mu tu krysu narvat do trubky, když chtěl tolik foukat.
Na místa! Už přišel dirigent.
Strýček mé ženy za války snědl krysu, ale jen malinkou.
Prý byla podobná křepelce, kdyby neměla ocas.
Poklona, pane dirigente!
Tohle je příšerné! Promiňte, ale teď nemám čas!
Ztlumil byste to světlo? Strašně mě to bije do očí.
Vím, že máte povolení natáčet, ale já jsem proti tomu.
Hoboj...
Je mi zima na nohy.
Zapomněl jsem si doma pletené bačkory, k čert!
Ale co vás tak zajímá na zkoušce orchestru?
My to bereme stejně, jako když přijdete do nějaké dílny.
Víte, snažíme se něco pěkného udělat. Zkoušíme...
Copak teď budeme zkoušet, pánové, hmm?
Prostě se snažíme něco vytvořit.
Co to je a k čemu to slouží, to se těžko vysvětluje.
Ale teď mě omluvte. Musíme pracovat.
Pohovoříme si později. Díky, potom.
Zhasněte, prosím, to světlo!
Smyčce, zatím prosím jen smyčce...
Moment!
Housle, co je to s vámi? Máte mezi sebou rozepři nebo co?
Vždyť každý z vás hraje, jak se mu zachce. Na vlastní pěst.
Copak nejste členy stejných odborů?
- Ne... - Neodpovídej mu! - Dlužíš mi 15 kousků!
Tak pokračujeme, prosím!
Stop! Tak už dost!
Hrajte jemněji! Tady přece nejsme v lunaparku!
Víc citu do toho, ale jemně! Máte v rukou housle a ne trumpety!
Ach jo...
Flétny, podívejte se, je tam Es, ale vy hrajete E!
Mám v notách napsáno obyčejné E.
Podívejte se, je tam Es.
- Ne, Maestro, má tam obyčejné E! - Tak to opravte... !
Vždycky je to chyba opisovače! Není to zvláštní?
Klarinet... ne...
To se musí zahrát něžně a s citem.
Co je vám k smíchu?
Na tom není nic komického!
Maestro, mně tahle pasáž připadá velice komická.
Já si nemyslím, že skladatel měl na tom místě nějaký humorný záměr.
Smějete se zbytečně.
Poslechněte si to...
Vždyť se směje i můj kolega!
Ten přímo praská!
Mně jsi k smíchu ty! Kdyby ses tak viděl!
Ale ne! Klarinety ti pošlu čtyři.
Já vím, že potřebuješ jenom jeden, ale musíš vzít všechny čtyři!
Tobě už stejně asi nic nepomůže...
Co jsi to říkala? Nerozuměla jsem ti.
Až potom, pak ti to řeknu.
A je to gól! Gól přátelé! Juventus vede jedna nula!
Proč já jenom nezůstala v Kalifornii?
Kde si myslíte, že jste? Snad na fotbalovém hřišti?
Spletli jste si mě s rozhodčím?
Příliš forte! Příliš pronikavě!
Všechny bych vás měl vykastrovat!
A má pravdu...
...žestě byly moc hlasité.
Co je?
On je fenomenální!
Posbírej mi ty noty...
Ty poslyš, posílám ti tam nějakého Ciccio Calamidu.
Ne, ne, ne... Nehraje na nic, ale musíš ho stejně vzít...
Kdo ví, co si myslel že dělá?
Třeba jenom chce, abychom se odreagovali.
Tak pěkně děkujem...
Pamatuješ na San Carla, jak po mně hodil hodinkama?
A teď zkusíme "Gallopade". Z čísla 15, prosím.
Halt!
Necháváte se zastrašit smyčci nebo máte příliš nízký tlak?
Da capo!
Halt!
Hoboj příliš dotěrný!
Jsou tu i jiní, rozumíte! Da capo!
Halt! Vy tu strunu jen lechtáte, musíte tím smyčcem řezat! Sekat!
Položím vám všem otázku...
Pochopili jste vůbec, co máte dělat?
Doufám, že tu mluvím s muzikanty, ne?
Rád bych slyšel jednotlivý zvuk! Da capo!
Pokračujte, pokračujte! To je ono!
Pokračujte... dobře!
Neslyším basy! Kde jste? Silněji basy!
Nezaostávejte! Weiter!
Zvítězit!
Genauso! Musíte jít dopředu! Ja wohl!
Vier! Fünf! Sechs! Halt!
Klarinetisto od Toscaniniho...
...buďte tak laskav, opakujte sám poslední čtyři takty po čísle 82.
Ne Maestro, já jsem hrál jednou, hrál jsem i po druhé...
...po třetí se podle dohody s odbory nehraje!
Myslím, že kolega má pravdu. Tu pasáž bude hrát celá sekce!
Buď všichni nebo nikdo!
Jednání jako ve škole. Tady jsme už všichni plnoletí!
Já bych na vašem místě myslel méně na odbory...
...ale trochu víc na hudbu!
Bohužel na tom musím trvat!
Kdyby Wagner žil v době odborů a stávek...
...tak by nikdy své slavné dílo nemohl napsat!
Tak teď se obouvá i do odborů, když nic kloudnýho nemůže napsat!
Tak... chybí mi klid a pohoda. K práci potřebuji ticho.
Vidím, že jsem šlápl do lejna.
Potřel jsem si tím lejnem taktovku...
...a teď, abych si to slízal.
Začneme od čísla 530. Křídlovka, prosím!
- Co to bylo? - Křídlovka?
Tak kde je křídlovka?
- Asi nepřišel. - Jak je možné, že nepřišel?
Já nevím. Není tu.
Jo, křídlovkář nemohl přijít, protože...
Jak to, že se teprve teď dovídám, že chybí křídlovkář?
Tak já to upřesním.
Ne že by nemohl přijít, on totiž nechtěl přijít!
Na znamení protestu, Maestro.
V souladu s provinčními odbory, jejichž členem Bentivolino je.
Kdo teď bude hrát na křídlovku? Jeho sestra?
Maestro, nechte na pokoji moji sestru...
...ta s tím nemá co dělat.
Já jsem nemyslel vaší sestru...
Řekl jste: "jeho sestra" a já nejsem hluchej!
Neřekl jsem: "jeho sestra" jako vaše...
...řekl jsem: "jeho sestra", jako toho křídlovkáře. Chápete?
Nejsem tak duchaplný, abych ocenil tyhle vaše finesy!
Vy dělejte dirigentskou práci, mávejte si taktovkou...
...a naše příbuzné nechte na starosti nám, ano?
- Tak tedy číslo 530, prosím! - Ba ne, Maestro! Ne, teď ne.
Páni hudebníci jsou velice vzrušeni.
Promiňte, ale myslím, že nemůžou pokračovat ve zkoušce.
No, to je příšerné. Tak co ode mě vlastně chcete?
Chcete snad, abych se z vás zbláznil?
Víte co? Můžete mi všichni políbit zadek!
Prosím, tady ho máte!
Panstvo, celý orchestr má dvojitou pauzu... 20 minut!
Tenhle dirigent je podle mě docela dobrej.
I když trochu hysterickej, ale v přijatelných mezích...
Ne! Takovýhle dirigenty vůbec nepotřebujeme.
Stačil by pěknej metronom!
Myslím, že publikum by mělo poslouchat hudbu mezi námi...
...uprostřed orchestru.
Pak by ji vnímalo úplně jinak. Jako bitvu na plátně kina...
...nebo jako opravdickou bitvu. Jako úpornou válku.
Velký. Asketický. Vzrušený. Autoritářský.
Přitažlivý jako magnet... Tak má vypadat velký dirigent!
Ale máme taky typ mystický, řekl bych kněžský.
Dále typ akrobatický.
Potom typ, který si moc rád hraje na krotitele lvů.
Pak imitoval housle, harfu, taky buben a dokonce kotel.
Nakonec i fagot, to vám byla švanda!
Fakt je, že když stojíš před televizní kamerou, tak zblbneš.
Žvaníš a žvaníš...
Já chci, aby se můj Maestro na mě díval.
Když se na mě nekouká, hrozně žárlím!
Jsem v obraze?
"Jak konvalinky bíle tu tiše kvetem my děti Říma..."
To přátelství, to je něco jinýho!
To mimo orchestr vlastně neexistuje...
Ráno sem člověk přijde na zkoušku, odpíchne kartu...
- ...a při odchodu znovu. - Ano, jako u Fiatky!
Já?
Já jsem si myslel, že s tímhle nástrojem objedu celej svět...
- ...a zatím jsem pořád tady! - Počkej, taky chci poslouchat...
Abych byl upřímnej, tak já už toho směšného prďocha nesnáším!
Mám pocit zbytečnosti, klidně by mě mohli v orchestru postrádat.
Na co? K čemu je?
Věřte mi, že je nebezpečnej. Hotová katastrofa!
Člověk dá všechno do toho, aby vyloudil krásný tónin hlásek...
...ale místo toho on vydá ohromný pšouk!
Víte, myslím, že je to přímo symbol strašné tuposti...
- ...zatmění mysli. - No, je to tak...
Potom ty přátelské vztahy v orchestru, který znemožňují...
...jakejkoliv druh kontaktu.
Protože původ členů orchestru...
Ne, chci jen říct, že hodně hudebníků pochází z venkova.
Jak to, že z venkova?
Já pocházím z velkého města. Z Afracoli!
Pravda je bohužel taková, že většina hráčů...
je z hlediska kulturní úrovně lid velice prostý.
Nemáme hlubší zájmy. No, a co nás tak nanejvíš zajímá? Nic.
Upsali jsme se na celý život kusu dřeva či plechu, kterému se říká nástroj.
Někdo na něj fouká a jiný brnká.
Tenhle filosof musí pořád vysvětlovat, proč se dal na muziku.
Víte co, na všechny ty žvásty, který jste teď kvákali...
...o odborech, o ekologii, o politice...
...že žestě, smyčce jsou takový nebo makový...
...o šéfovi orchestru...
...na to všechno já hezky z vysoka kašlu! Jasný!
- A proč? - Protože se mu už nepostaví!
To je opravdu tragédie.
Jen pij, pij... Udělá ti to dobře na játra a na mozek!
To přece není whiskey, jen trochu bílého vína na probrání.
No, sem tam kapka udělá dobře. To nemůže škodit.
Je to whiskey! Viděl jsem ji, jak ji nalejvala do flašky.
A tu vůni je cítit až sem, ale dělej si co chceš.
Každej má nějakou tu neřest. Lepší trochu pít...
...než bejt na holčičky.
Ty stejně jednou skončíš v černý kronice!
A to je horší než whiskey!
Já jsem si kontrabasovou tubu nevybral...
...to ona si vybrala mě!
Původně jsem chtěl hrát na trubku. Vždycky mi z ní běhal mráz po zádech.
Vzpomínáte si, jak na vojně každej večer vytrubovala večerku?
Přiznám se, že jsem někdy i zaslzel, ale jak odtroubili, bral jsem roha.
Jsem asi moc přecitlivělej. Umění mě hned rozpláče.
A nestydím se říct, že někdy bych si přál umřít!
A proč chcete umřít?
No, protože svět je tak zlej, surovej a špatnej.
Chtěl bych zase být se svým tátou!
- Co jim to sakra vykládáš? - Jo, je to tak!
Ale teď mluvme zase o mém nástroji.
Fakt, že ho nikdo nechtěl. Ale mě moc dojal.
Chudinka tuba! Byla tam sama jako toulavej pes.
Zdálo se mi, že se mi trochu podobá.
Smutná a osamělá jako já. Nemotorná a nezvučná jako já!
Pomyslel jsem si: My dva se dáme dohromady!
A tak jsem to udělal. Udělal jsem dobře. Byl to osud!
A teď už ji nemůžu opustit.
Jsme opravdu dobří kamarádi.
Když na nás přijde melancholie, tak se oba dva vykloníme z okna...
...díváme se na měsíc...
a zahrajeme si Verdiho Samotu. Chcete si to poslechnout? Opravdu?
No dobrá, malý kousíček. Prosím...
Jenže každej slyší ve zvucích, to co chce slyšet.
Zvuk je fakt subjektivní. Tak třeba Fis nebo B...
...ať je zahraje jakýkoliv nástroj. Někdo omdlívá samou něhou. No ne?
A někomu se kroutí palce u nohou. Svět je krásný, protože je různorodý!
Ano, někdy se může stát i to.
Hoboj, to je překrásný nástroj.
Myslím, že je nejstarší ze všech. Víte, objevili ho Číňané.
Je nejsložitější, nejjemnější...
...a nejosamělejší. My hobojisti jsme izolovaní.
Závidí nám, nemají nás rádi...
A proč? Protože orchestr si to musí s hobojem vždycky rozdat!
Hoboj diktuje zákony.
Podle hoboje se ladí celej orchestr.
Má rozsah od nejvyšších poloh, až k těm nejnižším.
Kvůli této výsadě housle nenávidí hoboj...
...a je přirozený, že hobojista nenávidí houslistu.
- Máš pravdu. - Je to nástroj...
...kterej nesmírně povznáší ducha.
Rozvíjí v tom, kdo na něj hraje jisté zvláštní schopnosti.
Vnitřní pohled, kterej hráči dovoluje vnímat barvu tónu.
Když hraju, vidím zlatavou atmosféru, světelnou barvu Slunce.
- Pronikavou oslepující záři... - To je pravda...
- Já jsem taky jednou viděl... - To se prostě nedá slovy vyjádřit.
- ...velký ohnivý pruh. - Ano, převyšuje to lidský chápání!
Je to mystický zážitek!
Andy, zahraj panu redaktorovi. Chtěl byste si něco poslechnout?
Samozřejmě, jestli vás to nebude nudit.
Maestro? Ó, pardon...
Ještě okamžik, zrovna se totiž sprchuje.
Jó, řeknu vám, když tu ještě býval stálej dirigent...
...to páni umělci tolik nežertovali.
Každej musil nosit kravatu!
A běda tomu, kdo si dovolil bez kravaty přijít.
Dneska by si při zkoušce docela klidně dali dělat i pedikúru!
A pak tu bylo dobrým zvykem, že kdo zahrál falešně...
...nebo kdo prošvihnul nástup musel hrát ve stoje...
...až do úplného konce koncertu!
To bylo za trest! No jo...
Cože? Směny? Pracovní doba?
Třeba i celou noc se tu muselo zkoušet!
Víte kolik svítání už jsem tady zažil?
Věříte, že hudebníci za úsvitu byli víc mrví než živí...
...a ještě dirigentovi tleskali? Ano, ještě mu děkovali!
Byl to opravdu výjimečný člověk.
Dirigoval se zavřenýma očima a vypadalo to, že je v transu...
...a zatím všecko viděl. Jak to dělal?
A když chtěl pokárat některého z hudebníků, kterej udělal chybu...
...našel vždycky slova, po kterejch běhal člověku mráz po zádech!
A ještě mu pak celej měsíc bylo špatně!
A představte si, že švihal taktovkou po rukou a prstech...
...všechny hudebníky, kteří se jen jednou spletli.
Jen to zasvištělo!
A víte, co je na tom zvláštní? Že mu za to byli ještě vděční.
I když s nimi tak ponižujícím způsobem jednal!
Vystupovali dopředu jako malí školní žáčci.
Natahovali ruce a přitom pokorně hlásili:
"To já... To já jsem se spletl."
"Uhoďte mě, já jsem se taky spletl."
Jó, to bývaly jiný časy!
No vidíte... Třeba támhleten co dělá...
KAPELNÍK JEN HOPSÁ, DIRIGUJE POD PSA!
Zdá se vám to správný?
Nakonec je možný, že je to dnes správný...
Člověk tady už ničemu nerozumí!
Maestro, jsou tu pánové od...
Tak co ode mě chcete vědět?
Jestli je hudba součástí světa? Já se zeptám vás: Existuje vůbec hudba?
Ne? Takže svět taky neexistuje!
Zůstaly už jenom naše zvyky. Můžete jít...
Jaký smysl vlastně má hudba v dnešní době?
Vy si opravdu myslíte, že lidé, kteří přijdou na koncert, vědí, co je to hudba?
Ti si jenom myslí, že budou inteligentnější...
...protože cítí dojetí tady v břiše. To je pro ně důležité.
Při Beethovenovi se ze všech stávají kavalíři v brnění na koních.
Úplně vidím, jak se zvedají ze židlí a cválají pryč.
Když diriguju, pokaždé si připadám směšně.
Jako mrtvý, jako fantastický přízrak...
Ne, nechtěl jsem vyprávět tyhle věci. Prosím, všechno to smažte!
Zde se nic nepromíjí. Člověk musí být optimista.
Musí být inteligentní.
No tak... povězme to takhle: Hudba je celý můj svět.
Když diriguju, připadám si jako pán světa. Připadám si jako král.
Ba ne... Chcete doopravdy vědět, jak si připadám?
Prostě mám pocit, že jsem rotmistr z povolání...
který musí stále všechny kopat do zadku.
Potíž je v tom, že kvůli absurdním zákonům...
...je zakázáno dělat rotmistra.
Samozřejmě, že někdy využívám svého privilegovaného postavení.
Okamžik, chtěl bych se napít...
Zas to není vychlazené! Vidíte? Už ani led sem nedají.
Genialita se zpravidla vždycky přibližuje k hranici výstřednosti.
Jednou jsem například požádal muzikanta, aby si sundal prsten...
...protože mě jeho kámen oslňoval. Nesnáším ani světla reflektorů.
A tohle se zdálo všem jako vrtoch, mánie velikána.
Možná že ano, jenže tento výstřední umělcův charakter...
...je projevem náboje, který nás všechny táhne...
...a umožňuje ztvárňovat tóny v symfonii.
Na zdraví!
V současné době se nenahraditelné fluidum dirigenta orchestru popírá.
Hudebníci... vůbec se na ně nedívám, prostě je nevidím.
Musím však říct, že někdy mají nesnesitelné obličeje.
Kdybych si to mohl dovolit...
...postavil bych před některé z nich obrovskou španělskou stěnu.
Vypadají jako zuřiví psi! Dívají se na mě jako šelmy. Ne!
Radši to taky smažte...
Jinak mi prostřílejí nohy!
Autorita dirigentů je dávno pryč... Kaputt.
Vzpomínám si, jak jsem před lety poprvé vstoupil na pódium.
K mým nejsilnějším zážitkům patřilo...
...to nesmírné všezahrnující ticho přede mnou.
Dal jsem znamení, že začínám a s velkým dojetím jsem pozoroval...
že s mojí dirigentskou taktovkou je svázán zvuk orchestru.
Jeho hlas se rodil z mé ruky.
Která orchestr vytahovala z ticha...
...a do toho posvátného ticha jej zase vracela.
A ten hlas se současně s mou rukou zvedal...
...tak jako se vzdouvá mořská vlna.
Vznášel jsem se prostorem jako křídla ptáků.
A když jsem klesal, hlas filharmonie pozvolna slábl...
...slábl až ztichl.
Teď jsme si všichni rovni a já se podobám...
...prvnímu houslistovi, který má prsty jako řezník!
Co mám dělat? Ventiluju si vztek tak, že si kupuju domy.
Dva v Americe...
...jeden v Tokyu, jeden v Londýně, a ještě jeden v Berlíně.
V Paříži žádnej dům nemám.
To proto, že jsem tam nikdy bydlet nechtěl.
Francouzskou hudbu naprosto nesnáším!
Domnívám se, že mě právě proto celníci v Orly...
...pokaždé celého prošátrají...
...od hlavy až k patě. Zezadu, zepředu a ještě...
To jako interview stačí, ne? Odcházím...
Říká se: "Dirigent orchestru".
Ale tohle slovo už nemá žádný smysl.
Protože opravdový dirigent je jako kněz.
On taky musí mít svůj chrám s věřícími.
Když se chrám zřítí, tak se z věřících stanou hnedle ateisti.
Vzpomínám si na Koplenského, na svého velkého učitele.
Hrál jsem u něho tehdy první housle.
Ten když přicházel na pódium, tak bylo všude ticho.
Přelétl nás jen jedním pohledem.
Jeho oči měly nepřítomný výraz, znal ale nazpaměť...
...každičkou řádku partitury.
Ten člověk byl ztělesněná odvaha.
A my jsme ho celí šťastní následovali, celí rozechvění...
...abychom uskutečnili obřad zázračné proměny.
Ano, abychom proměnili víno v krev a chleba v tělo.
Připadá vám to směšné?
Doufám, že ne...
Hudba je totiž posvátná. Každý koncert je jako mše.
Všichni jsme byli velmi šťastní.
Zapomínali jsme na všední starosti.
V očekávání prvního pohybu taktovky jsme byli jako jedno tělo...
...jediný dech, jen my a nástroje, spojeni v jedinou vitální sílu.
A tu nám dal znamení!
Nebylo nic krásnějšího, než jeho autorita.
Třásli jsme se strachem...
...neudělat chybu...
...která by mohla zabránit naplnění tohoto obřadu.
Jaké bylo naše dojetí, jaké nesmírné štěstí...
když jsme cítili, že se naše nadšení a radost přenáší...
...na publikum, které sedělo nepohnutě a téměř nedýchalo.
Nikdy jsme se nedívali na dirigenta, nebylo to třeba.
Byl tam a my jsme to dobře věděli, no prostě jsme ho cítili.
On byl v našem nitru.
Kolik lásky bylo mezi námi a dirigentem.
Lásky, po které jak vidíte, zde dnes není ani stopy.
Mezi mnou a hráči je jen nedůvěra, stojíme jeden proti druhému.
Pochybnost, která ničí víru.
Pak následuje nedostatek úcty. Nevraživost, pohrdání...
...a vztek kvůli něčemu, co už je dávno ztraceno...
...a co už se nikdy znovu neobjeví.
Hrajeme spolu...
...ale spojuje nás jenom nenávist.
Je to stejný vztah, jako v rozbité rodině.
Maestro, nevím, jak je to možné, ale jsme bez světla i proudu.
To jsem pochopil.
Ale co budeme dělat?
No co bychom dělali? Pauza skončila, zkouška pokračuje!
- Ale... - No co koukáš, jdeme! Posviť mi!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
- Claudio... - Co ode mě chceš? - Musíš zasáhnout!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Tu máš! Abych ti nevypíchnul i druhý oko!
Ale chlapci, co to děláte?
Přestaňte...
Mistře!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Hanba dirigentovi, kterej nás nemá rád!
Byli jsme velcí pitomci, že jsme se tolik dřeli...
...že jsme promarnili své mládí na konzervatoři!
To byla pěkná blbost!
Nepotřebujeme žádného dirigenta, nepotřebujeme hudbu...
...nepotřebujeme nic!
Necháme všeho a dáme si kroužek do nosu jako divoši!
Hudba by měla být majetkem veřejnosti, který mohou využívat všichni.
Bez třídních rozdílů!
A místo toho se zneužívá, k našemu vykořisťování...
- ...a ohlupování lidí! - Maestro, co se to děje? Proč?
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
Ode dneška diriguješ hlavou dolů, kuš!
Dirigente, dirigente nechceme tě už!
No tak, neblázni! Co to děláš? Co vyvádíš!
- Pojď sem ty myško... - Ty seš divokej mourek!
Dirigente, dirigente...
Co to odtamtud pořád padá? Co se tam nahoře děje?
A co máš? Jsi ignorant, zlomyslnej chlap a velkej prevít!
Ty radši mlč! Podepsal's to i ty!
Hned tě udám u asociace! Udělám to hned!
Pryč s vládou dirigenta! Pryč s vládou hudby!
Hudba je vykořisťování jak na běžícím pásu!
- To už musí skončit! - Pryč se všemi dirigenty!
Hej, podívej se! Co to mám na hlavě?
- Ukaž, já se podívám... - Co je to?
Co se stalo?
Hej, nevrážejte do mě, nebo si to s váma vyřídím!
Co blbneš, debile! Tady prší!
Nechte si to! Provokace si nenechám líbit!
On snad zešílel?
Jak někdo dokáže člověku ničit život!
Nedá si pokoj...
Chceš ještě jednu?
A ještě? A jednu navrch!
Pryč s vládou taktovky! Pryč s dirigenty!
Chceme svoji hudbu a chceme ji hned!
Seš snad mrtvej? Co ten chlap dělá?
Podívejte se, civí tady jako solnej sloup!
Vždyť ten ignorant ani neví, co je dur a co je mol!
To je krev, vy darebáci! Jste šílenci!
Čas právě teď vypršel, tak abys dirigente šel!
Můžu při tom interview sedět?
Poprvé jsem harfu viděla ve snu.
Mohlo mi být 4 nebo 5 let. Možná méně...
A nevěděla jsem, co to je.
Taková zvláštní podivná zlatá klícka, úplně maličká... Teče mi krev.
A později jsem měla v ruce knihu, kde byl Nero a hořící Řím...
...a on držel v ruce nástroj, který se podobal nástroji z mého snu.
A zas jindy jsem viděla v obrázkovém kalendáři...
...anděla jak letí a v letu hraje na harfu.
Právě na tu, o které se mi zdálo!
Harfa! Je jako lidská bytost.
Něco vám povím...
Nemohla bych žít v bytě, kde by alespoň v jednom pokoji chyběla harfa.
Nepodaří se mi usnout, dokud se nepřesvědčím...
že tam ve tmě salónu stojí harfa na svém místě.
Dokonce mívám pocit, že se ji dotýkají něčí ruce.
Slyším její hlas.
Třeba je to průvan...
Harfa naplňuje celý můj život.
Nevidím v ní jen finanční zajištění, ale i jak bych to řekla...
...svého přítele.
Já jsem žila vždycky sama. Nikdy jsem neměla muže.
Nikdy, žádného...
...jenom svou harfu.
A tak si spolu vyprávíme.
Mluvím s ní a ona mi odpovídá. Sděluje mi své pocity...
...i své rozmary. Pouhý pocit štěstí i smutku.
Ale nejdůležitější je, že vydává velkou víru.
Když hrajete na harfu, stáváte se citlivějším.
Poznáváte, že existují také jiné dimenze.
Jednou se mě zeptalo dítě:
"Kam se ta hudba poděje, když přestaneš hrát?"
Jenom děti umějí klást takové otázky.
Teroru nesmíme bát se, dirigent ať visí na oprátce!
Teroru nesmíme bát se, kdo hraje je vlastizrádce!
Teroru nesmíme bát se, dirigent ať visí na oprátce!
Teroru nesmíme bát se, kdo hraje je vlastizrádce!
Teroru nesmíme bát se, dirigent ať visí na oprátce!
Teror v orchestru! Kdo hraje je vlastizrádce!
Tady je náš nový dirigent!
Skončila éra dirigentů, nemusíme se bát teroru!
Ať žije metronom!
Když metronom diriguje, orchestr nezávislý je!
Skončila éra dirigentů, nemusíme se bát teroru!
Pryč s metronomem! Hudba má svůj rytmus, své tempo...
...které si budeme udávat my!
On se postará o rytmus!
Skončila doma, kdy jsme hráli hudbu, která byla proti nám!
A nedovolíme, aby se zas vrátila!
Dirigovat je zakázáno!
Už se nenechám nikým řídit, nikým dirigovat!
- Ať zhyne! - Metronom do ohně!
Zešílela jsi? Co jsi to udělala!
Ne! Já tě zabiju!
Co to je?
Chyťte ho!
Zabije ji!
Blázen!
- Ty idiote! Dej mi tu pistoli! - Ne! Nic mi neuděláte!
- Povídám, dej to sem! - Nechte mě!
Mám zbrojní pas! Je v náprsní tašce!
- Prověřte ho! - Dej mi to, ať se podívám!
Mám povolení na zbraň!
- No jo, je na tvoje jméno... - Vidíte, že jsem nelhal.
Dělej, vstaň...
Smith & Wesson!
Podívejte!
Támhle! Tam nahoře!
Hele... koukejte!
- Podívejte! - Celé se to rozpadá!
Celé se to rozpadá!
Pomoc... Pomoc!
Pomozte mi!
Claro... Claro!
Claro!
Ale proč...?
Vy jste tam...
...a já tady.
Pánové, každý z vás musí věnovat pozornost svému nástroji.
Nic jiného v téhle situaci nemůžeme dělat.
Jestli mi někdo z vás chce pomoci... prosím.
Jen noty nás mohou zachránit.
Jen hudba nám může pomoct.
Přimkněte se k notám!
Sledujte noty.
Jednu po druhé...
A sledujte moje ruce...
...povedu vás.
Já jsem muzikant...
...i vy jste muzikanti.
A jsme tu proto, abychom zkoušeli.
Jen se nebojte. Zkouška pokračuje!
Na místa, panstvo!
Vraťte se na svá místa, prosím!
Děkuji...
No tak prosím, uberte trochu na dynamice.
Kdy už si zapamatujete, že hudba není hluk!
To není tramvaj v zatáčce! Slyším pískání a řinčení pánví!
Kde myslíte, že jsme? Snad na fotbalovém hřišti?
Myslíte si, že já jsem rozhodčí?
A co trubky? Neslyším vás!
Co děláte s těmi vašimi ubohými plícemi?
Kampak se vypařil váš dech?
Vypadá to, že jste tím hloupým žvaněním o něj přišli!
Silně foukat!
Ty trubky musí probudit i mrtvé!
Při tomhle slabém zvuku by člověk usnul!
Jste muzikanti nebo ne?!
Chci slyšet tón, který má barvu ohně!
Panstvo... DA CAPO!