Takeshi, ai primit o invitație de la Concursul Schuberstein.
E în Germania. În sfârșit, vei merge peste hotare!
Concursul Maihou e cam în aceeași perioadă. Renunțăm la acela.
Domnule Takayanagi...
Nu voi merge în Germania.
Poftim?
Mă înscriu la Concursul Maihou.
De ce? Doar te-au invitat!
E o ocazie de nerefuzat!
Trebuie să participi la un concurs în străinătate, înainte de Chopin!
Ai câștigat Maihou anul trecut,
așa că nu mai e o prioritate.
Dar am un motiv.
Cred că va participa și Kousei Arima.
Ai așteptat destul.
Nu și-a mai făcut apariția de doi ani.
Se zvonește că nici nu mai aude.
E posibil să participe acum.
Takeshi!
Știu că e absurd.
Dar țelul meu nu e să merg în străinătate sau să particip la Concursul Chopin.
Țelul meu e Kousei Arima.
Concursul la care va participa.
O să fie bine. Poți s-o faci, poți să cânți.
Îmi place expresia ta. Nu fi prea zelos, Takeshi!
E un început bun.
Takeshi!
Ascultă interpretarea altcuiva?
Ce suflet cutezător!
Arima?
Mă vezi?
Mă asculți?
Arima?
Oare e același pian?
Sună complet diferit de ceilalți.
Îmbină muzica cu sinceritatea.
O voință de fier, care se opune temerilor.
O tărie de neclintit.
Acesta e Chopin al lui Aiza.
Îți sunt recunoscător, Arima.
Tu l-ai ajutat să crească.
Simpla ta existență...
l-a ridicat pe culmile succesului pe pianistul Takeshi Aiza.
Am reușit să rezist timp de doi ani, cât ai dispărut...
fiindcă am știut că te vei întoarce cândva.
Oare te-am ajuns din urmă? Sau am rămas în urmă?
Oare te voi urmări din nou ca pe un miraj?
Oare vei fi iar inspirația mea?
Răspunde-mi! Arată-mi ce poți!
Hai, e rândul tău!
Kousei Arima!
Bravo!
Recunosc că e foarte bun.
- Cum ne așteptam! - Minunat!
S-a uitat încoace!
Ce grozav e!
- Ce-i asta? - Brigada Takeshi.
Un rival e ceva deosebit.
Mai ales pentru adolescenți.
Un rival te face să evoluezi mai repede decât un mentor.
Totul ți se datorează ție.
Tu l-ai ajutat pe Takeshi să își atingă potențialul, Kousei Arima.
A vrut să te ajungă din urmă.
Asta spune pianul său.
Asta crezi și tu?
Ești amuzant.
S-a terminat.
- A fost grozav. - Bravo!
Au început să tremure!
Bravo!
- Ai văzut, Arima? - Da.
Ai fost uimitor.
Nu a fost mare lucru.
Ce ciudat!
Vom lua o pauză de 15 minute.
- A fost grozav, nu-i așa? - A fost super!
Aiza e foarte impozant!
E chiar intimidant.
Nici nu a prea făcut greșeli.
E limpede că repetițiile lui sunt istovitoare.
Nu pare, dar e un pianist sârguincios.
Deși mentorul lui, Takayanagi, e foarte delăsător!
NUMELE MENTORULUI: AKIRA TAKAYANAGI
A luat locul întâi la toate concursurile.
E clar că e pe val momentan.
E un fenomen, va fi de renume mondial.
Spre deosebire de...
Ea a cam rămas în urmă.
E drăguță!
Să vedem.
La naiba!
E Igawa. Și ea e renumită.
Știam eu că-mi par cunoscuți.
Când mergeam să-l susțin pe Kousei, erau și Aiza, și Igawa acolo.
Erau mereu împreună.
Țin minte că luau mereu primele locuri.
Desigur, Kousei era mereu pe locul întâi!
De ce ești așa de arogantă?
Oare Emi are talent la pian?
Sigur e bună. Fiindcă e frumoasă!
Eu știu să judec oamenii.
Pun pariu că Emi o să câștige concursul.
Fiindcă e așa de drăguță!
- Deja vă trageți de șireturi? - Nemernicule!
Însă Igawa pare să aibă probleme.
Un loc onorabil la Concursul Kumagai,
locul trei la Festivalul Tanizaki,
și ieri nu a reușit să ajungă nici în preliminarii.
Se pare că o cam dă în bară.
Și când te gândești că ei trei erau mereu pe podium...
Mă scuzați.
Domnule Takayanagi.
Bună, doamnă Ochiai!
Ce mai face eleva ta, Igawa?
Ce prefăcut!
Concertul lui Aiza a fost superb. Sunt convinsă că ție ți se datorează asta.
Mulțumesc mult.
În cazul meu, elevul a întrecut profesorul.
Dar cred că e cazul să meargă și peste hotare.
Nu prea mai are ce câștiga în țară.
Nimeni nu îl mai poate întrece în Japonia.
Ai văzut și tu, nu-i așa?
În ochii tuturor, Takeshi e numărul unu!
Azi, îl va distruge pe Arima și va pleca din țară!
Cum vrei.
Ce face Igawa?
Fata aceea, Emi, e foarte arțăgoasă.
Și cel mai mic detaliu îi poate afecta spectacolul.
Dacă o strâng puțin pantofii sau dacă vecinul fredonează o melodie...
Până și vremea o poate influența.
În ultimii doi ani,
s-au străduit cu toții să o motiveze.
Țelul pe care trebuie să-l atingă a dispărut.
Însă azi e altceva.
În ultimii doi ani... Țelul pe care trebuia să-l atingă?
Țelul pe care trebuia să-l atingă!
Vrei să spui că nu Takeshi e țelul ei?
Nici Aiza nu o vede pe Emi drept rivală.
„Rezultatele vorbesc de la sine.” Se vede pe chipul tău.
Vrei să te cerți cu mine, doamnă Ochiai?
Tu ne-ai provocat, domnule Takayanagi.
Femeile sunt foarte competitive, înțelegi?
Băiețelule...
Vom continua cu jurizarea.
Dominația lui Aiza se încheie azi. Emi o să-i pună capăt.
Mă trec fiorii.
Mi se înroșește pielea.
Nu m-am mai simțit de mult așa.
Așa e.
De doi ani.
Când aveam cinci ani,
am fost la un concert de pian al unei prietene.
Mai aveam puțin și adormeam de plictiseală,
când a urcat el pe scenă.
Era foarte emotiv.
Inima îmi sărea din piept.
Era Arima?
Am aflat mai târziu
că era prima dată când cânta în fața unui public.
A ezitat înainte să atingă clapele.
A fost momentul în care și-a luat adio de la confuzie.
Cum a atins clapele,
mi-a scris viitorul.
Am reușit!
Ai început să plângi?
Știu, e jenant.
Cred că a fost jenant și pentru Arima!
L-am demoralizat și a plecat imediat.
Nu reușeam să-mi stăpânesc inima, iar ochii mi se umpleau de lacrimi.
Am simțit cum cad pradă emoțiilor.
M-a impresionat.
De parcă îmi însuflețea simțurile prin muzică.
Însă Kousei Arima s-a schimbat.
- Ca o mașinărie. - Marioneta mamei lui.
- Sclavul portativului. - Un pianist doar de competiții.
Mama lui Kousei Arima, Saki Arima, visa.
Înțeleg de ce.
Și-a înscris fiul la concurs ca să-l testeze.
Iar visul ei pentru el s-a născut din acea interpretare.
Un vis pe care nu și l-a putut împlini ea.
Așa că l-a forțat pe el
să cânte în așa fel încât să câștige concursurile.
Să atingă un scor anume. Ca o mașinărie.
Înțeleg.
În calitate de profesor, e greu să nu dezaprobi așa ceva.
Dar tu ești altfel, nu-i așa?
Tu ești un copil puternic.
Știi, e neprietenoasă și arțăgoasă,
dar chiar te place, Arima.
Pe mine?
Da, parcă e îndrăgostită de tine.
Îmi spunea mereu:
„Takeshi, nu îl cunoști cu adevărat pe Arima, nu?”
Ce frumoasă e!
Drăguță!
Îmi taie răsuflarea fata lângă pianul negru.
Ce minunăție!
Ce bine sună! Dar, dacă asta e tot ce poate...
Știu că Emi e cam nestatornică.
Ca o mare învolburată,
consumată de valuri de emoții.
Dacă e cazul și astăzi,
nu m-aș mira ca acele valuri să se spargă.
Vai...
Sunt una cu pianul. Degetele mele simt lumina.
Azi sunt pe val. Probabil,
pentru că a fost așa de bună chifla aia.
Pentru că rochia mea nouă e superbă. Pentru că îmi stă bine părul azi.
Cred că asta e.
Nu, normal că nu e asta.
Doar nu mai sunt copil. De ce îmi tot caut scuze?
După doi ani, el e din nou în preajma mea.
E mai înalt. Pare mai matur.
Dar l-am recunoscut imediat.
Din acea clipă, sunt extrem de încântată.
E chiar aici și se uită la mine.
Și tu simți același lucru?
Nu mă face să râd, pentru că...
Cânt la pian de atâta timp doar ca să-l resping pe Kousei Arima.
Știam că are tehnică, dar nu la nivelul acesta.
Haide, Emi!
Dă-i pe spate! Fă-i să înțeleagă ce simți!
O fată de 14 ani a fermecat publicul.
Oare chiar e așa de tânără?
O să te resping.
Chiar dacă pierd, chiar dacă mă elimină, o să te resping de fiecare dată.
Nu vreau să aud că și Kousei Arima cântă pentru concursuri.
O să te resping cu concertul meu.
Ce vreau eu să aud...
Roșu, galben, galben.
Oare sunt sentimentele ei?
Roșu și galben. Furie și...
Oare simți același lucru?
Da.
Și eu sunt aici pentru tine.
În doar patru minute.
Un concert de doar patru minute.
Asta m-a făcut pianistă.
Întoarce-te, Kousei Arima pe care îl admiram!
Cântă din suflet!
Pianul meu!
Cântă din suflet!
Am înțeles.
Roșu și galben.
Furia și singurătatea ei.
Chopin, Studiu, Op. 25, Nr. 11.
„Le vent d'hiver”, „Vântul iernii”.
Foarte drăguț!
Mai ușor, Watari!
Am înțeles.
Și tu pui suflet în note.
Cântă din suflet.
EPISODUL 8 CÂNTĂ DIN SUFLET
Cântă din suflet.
EPISODUL 9 REZONANȚA
Subtitrarea: Laura Somandru