PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
STRAŠNÝ SPISOVATEL
Dobré ráno, sluníčko. Vyspala ses hezky?
Jako princezna.
MÁMA
Kdo je to?
Máma. Zve nás na večeři.
Co? Copak je?
Jenom... Myslím, že mě nemá moc ráda.
To je nesmysl. Máma tě miluje. Všichni milují Olivii.
Jsi ta nejmilejší holka na světě.
Skutečně?
Tak to máš na diplomu.
OLIVIIN DIPLOM NEJMILEJŠÍ HOLKA NA SVĚTĚ
Já ho neudělal. Našel jsem ho.
- Udělal jsi ho. - Koupil jsem ho.
- Ne. - Ano.
- Ne, nekoupil. - Ale ano.
Moje taška.
- Kde mám tašku? - Tady.
Děkuji. A oběd?
- Potřebuji oběd. - Tady máš.
Děkuji! A jablko. Potřebuji jablko.
- Hej. - Jistě.
Mohu?
Miluji vás, lidi. Jste úžasní.
Hele, kam jsi říkala, že to jdeš?
Na tvůrčí psaní.
To je dnes?
Ano. Říkala jsem ti to snad stokrát.
Jako bys tam měl úplně prázdno.
Kdybys nebyl tak hezký, tak bys měl problém.
Holky, plácneme si!
Vem si s sebou deštník. Má pršet.
Deštník nepotřebuji.
Dnes bude nádherný den. Cítím to.
Pěkné Porsche.
Dali mi ho máma s tátou.
Jdete na tvůrčí psaní?
Ano.
Tvůrčí psaní.
VYPRODÁNO
- Alex. Tak se jmenuji. - Olivia.
A takový je život.
Světlo proti temnotě. Život a smrt.
Vy tam.
Kdo jste?
Olivia.
Chci, abyste mi popsala
svou nejstrašnější životní zkušenost.
Kdy jste měla naposled pocit,
že váš život je peklo?
Bylo mi 12.
A zemřel mi poník.
Zemřel vám poník.
Jo, to je smutné.
Plakala jste, že?
Ano, plakala.
Ale pláčete stále? Ne.
Rodiče mi dali nového.
- Dali vám nového... - Poníka.
Nového poníka.
Dobře.
Takže.
Když vámi zmítá pekelná situace,
co je jediný směr ven?
Nahoru?
Jasně.
Jste chytrá a hezká.
Když se vaše postava ocitne na úplném dně,
tak se musí stát něco dobrého, že?
Ale když se vaší postavě daří,
tak máte jako spisovatelé povinnost
hodit jim do očí trochu prachu.
Spisovatel je bůh. Může se stát cokoli.
Nechcete se inspirovat vlastním životem?
Rozhodněte se sami. Máte přece možnost škrtat.
Je někdo, koho nenávidíte?
Vsaďte ho do toho příběhu.
A zabijte ho.
Panebože, to byl ale nářez.
Je naprosto úžasná!
Ano. Fantastická.
Co je to?
Jen něco, co jsem napsal. Příběh.
Napsal jste příběh?
- Chcete, abych si to přečetla? - Ne.
Nic to není. Je to...
Amatérské. Beznadějné.
Dobře.
- Tak zatím. - Jo.
- Alex, že? - Nashle.
- Olivie.
„Mohu si vzít to poslední jablko?“
Čubko, teď jsem si ho vzala.
Omlouvám se, ale je tak otravná.
- Naprosto. - Já vím.
A všechno to chlubení se: „Máma s tátou jsou bohatí.
Kupují mi poníky a Porsche.“
Tak proč pořád platíš pozdě nájem?
Na nikom jiném než na sobě jí nezáleží.
Víte, co chci udělat?
Udělat jí něco šíleného. Ponížit ji.
Mohly bychom ji vzít do parku a utéct jí s šaty.
Vyfotit ji nahou a dát to na Instagram.
To by ji zabilo.
Zabilo, jo.
Bylo by skvělé, kdyby prostě zemřela.
No vážně, světu by to jen prospělo.
Bylo by to možné?
Bylo by to skvělé.
Prostě do ní vrazit nůž.
Udělejme to. Zbavme se té zasrané čubky.
Pozveme ji na piknik nebo tak.
Tam ji zabijeme a pohřbíme v lese.
Jsem pro.
Do prdele. Já taky.
Dáte si čaj?
Olivie?
Jsi doma?
Ano. Teď jsem přišla.
Dáme si čaj. Dáš si také?
Moc ráda, děkuji.
Tak co? Jaká byla hodina psaní?
Bylo to bezva. Moc dobrá.
Posaď se.
Dobře.
Máš něco v sobotu?
Nevím.
Možná bychom si všechny čtyři mohly zajít na piknik.
Někam za město.
Ano! Piknik.
- Moc ráda chodím na pikniky. - Dobře, tak ujednáno.
- Ano... - Kam jdeš?
Není mi moc...
- Slyšelas nás? - Co?
Slyšela co? Ne, jen mi není...
Necítím se...
Ahoj, princezno. Už jsi zpátky?
Musím jít.
Sluníčko?
Potřebuji na vzduch.
Děje se něco?
Ne...
Vše je v pořádku, jenom...
Jsi celá bledá.
Ten klíček.
Dej mi ho!
- Cože? - Také v tom jedeš, vím to.
Usnul jsem. O čem to mluvíš?
- Chcete mě zabít. - Hele...
Skutečně nevím, o čem to mluvíš.
No tak, všechno bude dobré.
Jen pojď se mnou.
Do prdele.
Máma měla pravdu, jsi naprosto šílená.
Jeďte. Jeďte!
Můj kluk... Bodla jsem ho klíčkem od auta.
Chtějí mě zabít. Jeďte!
Nenávidí mě.
Vy jste ten chlap z psaní.
Ano. Jel jsem jen kolem, tak...
Chcete někam odvézt?
Musím si to promyslet.
Celý můj život se najednou...
Ráno to byl dokonalý den. Naprosto dokonalý.
Chcete odvézt na policii?
Ano.
Ano. Děkuji.
- Dík, že jste mi zastavil. - Jistě.
Děkuji.
- Potřebuji pomoc. - Je tady dlouhá řada. Musíte počkat.
POLICIE
Nenašla jsem ji.
Můžeš se podívat?
Možná utekla na druhou stranu.
Tady není.
Cože? Alex?
Prostě do ní vrazit nůž.
Bylo by to úžasné.
Jsi nejmilejší holka na světě.
„Máma s tátou jsou tak bohatí. Kupují mi poníky a Porsche.“
Máma měla pravdu. Jsi naprosto šílená.
HOĎTE JIM PRACH DO OČÍ
- Dnes bude dokonalý den. - Jako spisovatelé jste povinni
hodit jim prach do očí.
Je to jen něco, co jsem napsal. Příběh.
JEDEN SPISOVATEL O MNĚ PÍŠE.
SEDÍ VE SVÉM ODPORNÉM AUTĚ,
ŠŤOURÁ SE V NOSE.
ALE TEN ODPORNÝ CHLAP UŽ DOPSAL.
JELIKOŽ NAJEDNOU
SE JEHO POČÍTAČ PROMĚNIL V PŘÍŠERU!
A KDYŽ NEMŮŽE JÍT, ZAZVONÍ MU TELEFON.
VEZME HO. ALEX: HALÓ?
Haló?
Kdo je to?
Poznáváte můj hlas?
Ne.
Znáte mě lépe než kdo jiný.
- Napsal jste mě. Olivia. - Ne.
Vaše Olivia.
Našla jsem část vašeho příběhu.
Zdá se, že jsem jen postava... kterou jste si vymyslel.
- Olivie... - Zajistím, že už nikdy nic nenapíšete.
Je mi to tak líto.
Zničil jste mi život.
Neberte si to osobně.
Mám vás rád, Olivie.
Mám vás moc rád. Jen jsem psal svou fantazii. Byla dokonalá.
Tak...
Jak jste chtěl ten příběh ukončit?
Měl mít dobrý konec.
Jen jsem chtěl... abyste se dostala na úplné dno.
- A pak se mělo vše změnit? - Ano.
„Když se ocitáte na úplném dně, vše se může změnit jen k lepšímu.“
Mac mi sežral ruku.
Děkuji.
Dobře. Musíme si promluvit.
Znáte tu suši restauraci na rohu,
kde jsem potkala Marcuse?
Je skutečná?
- Nebo jste si ji vymyslel? - Ne. Ta je tam.
Dobře.
Nevím, jak přesně to funguje.
Když napíšu, že tam půjdete, a vy napíšete, že tam půjdu,
možná bychom ten příběh mohli začít psát znovu.
Ano.
Tady to mám moc ráda.
Ty detaily, atmosféra.
Samurajské meče.
Chtěl jsem vám říct, že vypadáte...
naprosto úžasně.
Proč jste se rozhodl o mně psát?
Je to můj první spisovatelský pokus, takže je to nemožné, amatérské.
Ale moje žena, ta je... To je spisovatelka naší rodiny.
Chodím na tvůrčí psaní k vaší ženě.
A vy také chodíte na její hodiny.
Myslel jsem, že se něco přiučím.
Proč se usmíváte?
Byl to naprosto příšerný den.
Ale pak se zlepšil.
Je to tak, že „když postava padne na úplné dno,
- tak se to musí zlepšit.“ - „Ale když se jí daří,
- musí se stát něco hrozného.“ - To není nutné.
Ne, pokud je toto konec...
a má být šťastný.
Šťastný konec...
Nebyly tam ty meče tři?
Cože?
Ještě před chvílí tam byly tři meče.
- Napsal jste...? - Ne. Ne, to nejsem já.
Dobře, ale byly tam tři meče.
Ne...
Co když někdo píše o... nás?
Ahoj, princezno.
Marcusi, prosím. Prosím.
Holky měly pravdu. Jsi příšerný člověk.
Jsem tvoje princezna!
Mami? Co říkáš?
- Necháme ji žít? - Zabij ji.
Zabij tu zasranou čubku.
„ZABIJ TU ZASRANOU ČUBKU!“ ZASYČELA KRÁSNÁ SPISOVATELKA A SMÁLA SE.
Annelise?
Mohla bys dát pozor na kotlety? Přinesu kukuřici.
Jistě, drahý.
Haló!
Marcusi, chlapče. Pojď sem.
A Olivia, to je milé.
Drahá snacho, moc ti to sluší, jako vždy.
- Víno? - Do háje.
Měl jsem přinést víno.
Omlouváme se. Jako by tam bylo naprosto prázdno.
Mami?
Co teď píšeš?
To ne. Ne, je to... Nic to není.
Nic. Je to jen takový příběh.
- Nic. - Také jsem začal chodit na psaní.
- Skutečně? - Jen amatérsky. Ale baví mě to.
Hele...
Annelise, já...
Doufám, že nevadí, že jsem tady.
Ale jistě že ne.
Jistě, Olivie. Jsi tak roztomilá.
Mami? Olivie?
Olivie? Mami! Kriste!
- Co jsi to udělala? - Mohu to vyškrtnout. Nic jsem neudělala.
Mohu to vymazat. Mohu to... Podívej se.
Olivie? Olivie!
- Nejde to. - Volej záchranku!
Nejde to vymazat.
Překlad titulků: Roman Placzek