Do háje.
Omlouvám se za zpoždení, pane.
Po cetě jsem potkal svého učitele karate,
musel jsem s ním pokecat
ze slušnosti, tak proto..
- Blbče, tvůj život mě nezajímá.
Máš prachy?
- Promiňte.
Jasně, že mám prachy.
- Polož je na zem.
- Dobře.
- Teď mě je podej.
- Přepočítejte si je, jestli chcete.
Jsou tam všechny.
- Přepočítal jsem je pohledem.
Vím, že je to v pořádku.
- Dobře, super.
- Tady máš.
- Co to má být?
Tomu nerozumím.
- Všechno je ve unitř.
Takhle to snadnějc přepravíš. Je to víc diskrétní.
- Jo?
Ale jak to dostanu ven?
- Seš blbej, nebo co?
Vezmeš nůž.
Rozpůlíš potkana.
Vytáhneš trávu.
Vyhulíš ji.
Zvládneš to?
Nebo k tomu budeš potřebovat manuál?
- Ne, v pohodě.
- To je dobře.
Vidíš, chápeš to.
A teď vypadni.
- Dobře.
- A vůbec mě netrápí
tvůj učitel karate, jasný?
Padej!
- Dobře, omlouvám se.
Fízlové hajzlové/Wrong Cops Titulky: realmadridcf (DÍKY) Do CZ: sightl3ss
- Promiňte. Policie.
Přijela jste autem, madam?
- Ano, proč?
Zrovna jsem ho koupila.
Hm...
Je nějaký problém?
- Techničák a řidičák, prosím.
- Dobře.
Všechno je v pořádku.
- Paní Kiefferová, Julie.
Je to vaše jméno?
- Ano.
Řekněte mi, co je špatně?
- Budu potřebovat, aby jste přišla dnes za mnou
a mohli jsme to co nejrychleji vyřídit.
Je to celkem choulostivé.
- Dobře.
Promiňte. Nerozumím vám..
Proč mě neřeknete o co tady jde?
Proč se chováte tak tajemně?
- Nejsem tajemný.
Toto je standardní postup, madam.
Nebudeme to rozebírat
tady, na parkovišti.
Takhle mi nepracujeme.
Víte co?
Budu potřebovat vaše kontaktní informace,
abychom si o tom mohli promluvit.
Napište tady dolů vaše číslo.
Nejlépe číslo na mobil.
- Jak chcete.
- Co to prosím tě děláš?
- To je v pořádku. Tady jsem už skončil.
- No to je super. Skvělé.
Protože na tebe čekám jak idiot
víc, než půl hodiny.
- Přinesla jsi kafe?
- Ano, jasně.
Tady, tvoje kafe!
- Ach...
- No tak. Pohni si.
- Uvidíme se později.
- Chceš si vyfotit mojeho ptáka?
- Promiňte?
- Ptám se tě, jestli si chceš vyfotit mýho ptáka.
- Ne, nechci fotku vašeho ptáka.
- Určitě?
- Nedíval jsem se vám na ptáka.
Díval jsem se...
tamhle...
...na to...
- Co tady děláš?
Na co čekáš?
- Zastavil jsem se, poslechnout si trochu hudby.
- Jak se jmenuješ?
- Jmenuji se David Dolores Frank.
- Vědí tvoji rodiče, že šlapeš,
Davide Doloresi Franku?
- Ne, protože nejsem prostitut.
Prostituce je špatná.
Oukej, nech to tak.
Dělej si co chceš.
Mně je to u prdele.
Co posloucháš?
- Nějakou cool pecku.
- Ukaž, kousek si poslechnu.
Pojď dolů.
Kurva, ten žaludek mě zabije, člověče.
- Prosím tě, nech si zažívací problémy pro sebe.
Nechci to vědět.
- Dobrej. Já jsem ten, kdo vám volal.
- Ahoj. Vy jste Gary, že?
- Jo.
- Ne, jestli vám to nevadí,
ruku vám podávat raději nebudu.
- No, tak jsme tady.
Tamhle je.
- Dobrý. Pěkná atmosféra.
Líbí se mě to.
- Jak dlouho tam je?
- Kolem hodiny.
Šli jsme si koupit cigarety,
a na procházku se psem
a když jsme se vrátili,
byl už tam.
- Znáte ho?
- Ano, byl to můj soused, deset let.
Jmenoval se Gary, stejně jako já.
- No, a jak se sem vlastně dostal?
- No, měl náhradní klíče od domu
víte, pro jistotu.
Nechápu, proč přišel ke mně do obýváku
spáchat sebevraždu.
Tomu nerozumím.
- Třeba si nechtěl zasvinit svůj vlastní obývák.
- Mohlo by to tak být.
Máte pravdu.
- Jinak, já na vašem místě,
umyla bych tady ten svinčík.
Krev, když jednou zaschne, špatně se čistí.
- Neměli by jste napřed odklidit to tělo?
- Gary, můžu použít vaši koupelnu?
- Jasně. Je přímo tamhle.
- Hej, pospěš si.
Nechci tady strávit celý dopoledne.
- Něměli by jste si udělat nějaké poznámky,
nebo udělat nějaké fotky?
- Ne.
Proč?
- No, kvůli vyšetřování.
- Uklidněte se.
Nic se vyšetřovat nebude.
Vím co to je!
Eh, eh, eh, eh
Myslím tím...
Už jsem to slyšel tisíckrát!
Odkud ta hudba je?
Vsadím se, že je německá.
- Netuším.
Je to kurevská pecka.
Mám to rád, protože je to pecka.
Je mě jedno odkud to je.
- Jo!
Smrdí to němčourama!
- Ano?
- Paní Julia Kiefferová?
- U telefonu.
- Strážník De Luca.
Potkali jsme se na parkovišti.
- Co chcete?
- Tak...
Chcete se mě ještě na něco zeptat?
- Ano.
Mám na vás poslední otázku.
Jak dlouho tam byla tahle mozzarella?
- Nevím.
Možá týden.
- Hm.
Řekla bych že víc než tři týdny.
Lednička musí být v depresi.
- No, hned se cítím lépe.
Bál jsem se, že by jste mě podezřívali z vraždy.
Víte, tělo v mém domě.
Mohlo by to vypadat divně.
Mohl jsem ho zabít a dát mu do ruky zbraň.
- Víte co? Je mě to jedno.
Je to váš život.
Váš soused je mrtvej, ne můj.
Že?
- Splachovadlo je rozbitý.
- Tak to byla nuda.
Gary a Gary.
- Podívej, co jsem našel v jeho koupelně.
- Ukradl jsi tomu chudákovy časák?
- Jo. - Ty jsi ale prase.
- Měl jich tam plno.
Je to starej teplouš.
To je celkem dobrý.
- Nepodal jsi mu ruku,
ale nemáš problém
dotýkat se časopisu, nad kterým si ho honil?
- Kurva!
- Co?
- Bože můj.
To je něco.
Tomu neuvěříš.
- Co? Ukaž mě to.
Ježiši kurva Kriste.
- Jo.
- Co děláš v téhle díře, člověče?
To je nechutný.
Když jsem tady naposled jedl,
měl jsem dva dny sračku.
- Podívej, mně je to jedno.
Máš moji trávu?
- Jasně.
Tady máš.
A dal jsem ti o půlku navíc,
protože tě mám rád.
- Do prdele, proč to děcko na mě čumí
celou tu dobu co sem přišel?
- Který dítě?
Tamhle to?
- Jo, už mě sere.
- Hej, otravo.
Prestaň zírat na mého kamaráda,
jasný?
Sere ho to.
- Nedívej se na mě,
ani když nejím.
Vůbec se na mě nedívej.
Vadilo by ti, kdybych zaplatil příště?
Mám trochu problém s penězi.
- Jak dlouho už s nima máš problémy?
Už mě dlužíš 520 dolarů, Sunshine.
Co s tím hodláš dělat?
Podívej, trošku se mě prodražila taková domácí blbost.
Objednal jsem si přístroj na posilování,
takovej, ultrasofistikovanej,
ale, popletli objednávku,
a zaúčtovali mě to desetkrát.
- Ty a posilování?
- No, ještě jsem...
Ještě jsem ten přístroj nedostal, tak...
- Ale plánuješ začít?
- Jo, jo. Proč ne?
Neumím si tě představit, jak posiluješ. To je všechno.
Hej.
Napadlo mě...
Nechtěl bys svůj dluh splatit tím,
že by jsi pro mě udělal jednu laskavost?
Lehce a hladce.
- Podle toho, co.
Co je to?
- No však víš,
nechci se o tom bavit tady.
Projdeme se.
- Proboha.
Kdo je ten chlap?
- Nikdo.
Jenom nějakej chlap.
- Co se stalo?
Přejel jsi ho?
- Ne, omylem jsem ho zastřelil.
- Takhle nebudeme dobře vycházet se sousedama.
Proč jsi to udělal?
- Sklapni, mami.
Všechno je v pohodě.
Nikdo nic neviděl.
Osud to chtěl, ne já.
Pomůžeš mě zdvihnout toho sráče?
- Mám to. Dobře.
Stejně jsem toho chlapa neměla ráda.
- Hodím ho do řeky.
Oh, ne!
Myslel jsem, že seš mrtvej.
- Já taky.
- Kurva!
Co to bylo za hudbu, co jste poslouchal,
když jste řídil?
Moc se mě líbila.
- To je nechutný.
- Tak poslouchej.
Vezmeš ho, čistě se ho zbavíš,
a já zapomenu na prachy, který mě dlužíš.
Je to úplně jednoduchý.
- Nikdy jsem nikoho nezabil.
Nevím, jestli to zvládnu.
Je to trochu děsivý, Duku.
Necítím sa na to.
- Čeho se bojíš?
Není co řešit.
Ten chlap je už na 75% mrtvej.
Vykopeš velkou díru a hodíš ho do ní.
A pohřbíš ho.
Boom, práce je hotová.
- Ale je to hrozný.
- Je to hrozný, ale pro něho.
Pro tebe to hrozný není.
Hej, no táák.
Snažím sa ti pomoct, zbavit se tvých finančních problémů.
Nemusíš to dělat. Ale..
Vzpomeň si na všechny ty přístroje, co by sis mohl koupit,
abys pořádně nabral svaly.
- Co to je za místo pro setkání?
- Nebojte se, policejní budova je hnedle naproti.
Jen jsem si vyšel na čerstvý vzduch.
Někdy mívám schůzky venku,
protože ve vnitř, je to dost deprimující.
- V pořádku, tak...
- Je mě líto.
Ukažte mi vaše prsa.
Chci vidět vaše prsa.
- Promiňte? Cože?
- To všechno byla jen záminka, jak vás vlákat do pasti.
Ale nebojte se.
Nebudu muset použít tohle to.
Vše, co musíte udělat je, svlíknout se
a ukázat mě jedno prso,
dvě prsa, obě prsa.
Promiňte.
Nevím jak mám na to reagovat.
- Prestaňte měnit téma a ukažte mi ty prsa.
- To nemůžete myslet vážně.
Prostě, nemůžete.
To je vtip, že?
Jo, zasmějme se.
Ale mezi tím, tohle je skutečná zkurvená zbraň.
- Jaký máte problém?
Máte nějaký komplex s mluvením v přítomnosti žen?
Takhle je balíte?
- Prestaňte ztrácet můj zkurvenej čas,
s vašema překroucenejma otázkama.
Co se má stát, stane se.
A co se musí stát dnes je,
že si svlíknete vršek a ukážete mě vaše prsa,
protože tohle je opravdová zkurvená zbraň.
Co se má stát, stane se.
Vám to nemusí dávat žádnej smysl,
ale dává to smysl mé hlavě.
Tak udělejte mě to laskavost a svlíkněte to.
Nechte mě, ať se kouknu na vaše prsa.
A co uděláte, když vám nevyhovím?
- Střelím vám kulku rovnou do hlavy.
To vás složí.
Všude bude krev.
Potom přijdu k vám,
zdvednu vám to tričko
a uvidím vaše prsa.
- Dobře.
- Je to výhra pro oba.
- Ano, to vidím.
- Co to děláte?
Julie, to není dobrej nápad.
- Je mi vás vážně líto.
- Vážně. Měl by jste vyhledat nějakou pomoc.
- Ty zkurvená štětko!
Stůj! Ukaž mě ty kozy!
Ukaž mě kozy!
- Není to tak, že bych ti nevěřil Bobe.
Jen miluju počítání těchto mimineček.
Mohl bych je počítat celej den, každej den.
- Já vím.
Dej si načas.
- Co máš teď v plánu?
Děláš na něčem?
- Právě jsem podepsal smouvu s jedním studiem
na režírování velkofilmu.
A daří se mě dobře.
- Bomba.
Bravo, chlape.
Bude to dobrý i pro kšeft.
Víš, mohl bys mě dohodit pár filmových hvězd,
kteří jsou plní prachů.
- Tohle bude numerický film.
Tam žádný hvězdy nejsou.
- Numerickej film?
- Hm.
- Wow.
Nemám tušení, co to znamená,
ale zní to vážně perfektně.
- Ano?
- Lindo!
Jak se má moje koťátko?
- Dobře. Už jsi na cestě?
- Ne, právě proto ti volám.
Musíš říct Donaldsonovi,
že odpoledne v kanceláři nebudu.
- Proč?
- To je osobní.
Rodiné záležitosti.
Po telefonu o tom nemůžu mluvit.
- Je to vážné?
- No, ano, je to vážné.
Dost vážné na to, abych nemohl přijít do kanceláře.
- Ale Donaldson na teba čaká.
- Dobře, řekni Donaldsonovi, že
sa musím o někoho postarat,
o někoho, kdo má asi rakovinu.
- Och.
- Tak to řekl doktor.
Doktor řekl, "možná rakovina."
- Hej!
Zapni prosím tě tu hudbu.
- Lindo, už musím jít.
To je rodinný příslušník, který má asi rakovinu,
který na mě volá.
Dobře, čau.
Hej, o co vám jde, že na mě tak řvete?
- Hudba.
Dělala mě dobře...
v autě jak mě vezl ten váš kámoš.
Pomáhá mě to přemýšlet nad něčím jiným.
Bez hudby,
je to hodně těžký.
Ta bolest se vrací.
A pak se vážne cítím na nic.
Tak prosím, pusťte trošku hudby.
O nic víc nežádám.
- Dobrá, pustím vám hudbu. Žádný problém.
Lepší?
Máte rád takovou hudbu?
Hej, máte rád tento druh hudby?
Pane?
Hej.
Hej, pane?
Pane. - Co je?
- Hej, musím si někam odskočit,
takže budu na chvilku pryč,
méně než pět minutek.
V pořádku?
- Musím se ozvat ženě.
Už se musí bát.
- To probereme až se vrátím,
protože teď musím něco zařídit.
Mám vám pustit hudbu
dokud budu pryč, co?
- Ano, prosím.
- Dobrá, tahle hudba by se vám líbila?
Nebo chcete něco jiného?
- Nevím.
Nevzpomínám si.
- Dobře, budu spěchat.
Nehýbejte se.
Beru si tuhle lopatu.
Dobře. A beru si i...
tuhle klíčenku, jasný?!
Hej! Co to děláš s tím autem?
Vypadni!
- Nic.
Jen mě zajímalo, proč je ta hudba tak nahlas.
To je všechno.
- Tak je zapnuté rádio.
Co je na tom divného?
- Normálně si lidi vypínají rádio,
když zaparkují svoje auto.
Je to divný nechat ho zapnutý, nemyslíte?
- Ne, nemyslím.
A normální lidi chodí po svých.
Nemyslíte, že je to divný,
že potřebujete něco, co by vás vozilo?
- Hej, jdi se vycpat!
- Ne, vážně mě můžeš kdykoliv zavolat.
Nezáleží na tom, jaký je čas a kde jsi, Bobe,
Budu tady pro tebe.
Jsi můj klient na nejvyšší úrovni.
Můžeš se na mě spolehnout.
- To je vážně pěkný.
- Vážně.
- Dobře
- Tak polibek na rozloučenou?
- Proč mě chceš líbat?
- Nedělá se to ve filmovém průmyslu?
- Ne. - Každý líbá každýho?
- Ne.
- Myslel jsem si, že to tak je.
- Ne.
- Možná jen ve skutečných filmech,
ne v těch numerických.
- Uvidíme se, Duku.
Díky, kámo.
Mír s tebou.
- Jak říkáš.
Dávej na sebe pozor, Bobe!
- Ahojky, jsem doma.
- Ahoj, miláčku.
Co děláš doma tak brzy?
- Chtěl jsem se stavit,
když už jsem byl tady v sousedctví,
a dát ti pusu.
- Kde je můj malý zajíček?
- Sledujeme super film.
- Vážně?
- Smrdíš jak marihuana.
- Fakt?
No...
dneska ráno jsme vypátrali fakt velkou zásilku,
a celý den jsem nosil jednu tašku trávy za druhou.
- Já vím, že jsi policista tati.
Zapomeň na to.
Můžeme pokračovat v koukání?
- Jasně.
Omlouvám se. Nechám vás o samotě.
To vypadá dobře.
- Co budeš dělat s tou lopatou, miláčku?
- Toto? Já jen...
To nic není. Já...
Řeknu ti to později, ale o nic nejde.
Takže, pokračujte v koukání na film.
Už vás nebudu rušit, jo?
Hej! Pane?
Nenechávejte mě bez hudby!
Prosím!
- Do prdele.
- Hej, zlato postaral ses o
ty pokuty za parkování, kak jsi slíbil?
- Nepostaral.
A abych byl upřímnej ani jsem se nesnažil.
- Tak to není od tebě pěkný.
Protože, když jsem tě o to žádala,
řekl jsi, že se o to postaráš.
Počítala jsem s tím.
- Premýšlel jsem o tom,
a myslím si, že si ty pokuty zasloužíš, Michaeli.
- Běž se bodnout!
A neříkej mě Michael.
- Počkej.
Jak může být těžký, zaparkovat na správným místě?
Podle mě jsi to dělal naschvál!
Proč pořád parkuješ tam,
kde je to zakázaný?
- Ty seš teda idiot.
- Proboha.
Miluju tuhle skladbu.
Znáš ji?
- Písnička je mě u prdele, jasný?
A už mě nikdy nevolej.
Jdu odsud pryč.
- Jak myslíš, kámo.
Zavolám ti,
když se na to kurva budu cítit!
Ano?
- Duku, kde jsi?
Musíme se hned setkat.
- Sunshine.
Co chceš?
Neříkej, žes to už všechno zhulil.
- Ne.
To vůbec.
Ale rozmyslel jsem si to.
- O čem to mluvíš?
Co sis rozmyslel?
- Právě jsem na dvorku našel tašku plnou peněz.
Je v ní dost na to,
abych si nakoupil trávu na celý rok,
možná aji na dva.
- No tak, kámo.
Čekáš, že uvěřím takové kravině?
Proč prostě neřekneš,
že si neměl koule na to, abys dokončil tu práci?
- Ne, ne, ne. Myslím to vážně
Nežertuju.
$13,000 ve staré kožené brašně.
Myslím, že to byli životní úspory
chlapa, čo tady žil před náma.
Kurva!
- Já vím.
Můžu ti splatit, co ti dlužím,
a nemusím zabít toho chlapa.
Musím ti ho jen vrátit.
- No dobře.
Kde je ten chlap teď?
- Pořád v mém autě.
- Dobře, dobře.
Dovez ho sem.
Jsem v hotelu Flamingo, pokoj č.20.
- Už jsem na cestě.
- Kurva.
Do hajzlu.
Kurva!
- Promiňte.
Bude vám vadit, když si k vám přisednem?
- Mluvíte se mnou?
- Ano. - Můžeme si k vám přisednout?
- Ne, dokud si nezmněníte účes.
- Vy jste ten pravý
který má co mluvit o účesech, pane.
- Tak můžeme si sednout, nebo ne?
- Ne.
Nechci cítit smrad té
laciné kolínské, které používáte.
- Laciné?
Oba používáme Ralpha Laurena, takže...
- Nikdy jsem o té sračce neslyšel.
- Je to 60 dolarů za flakón,
tak možná by jste měl.
No tak.
Pojď si sednou tamhle.
- Ano.
- Užij si jídlo.
- Ja se dnes máš?
- Vstával jsem před dvaceti minutma.
Tak jsem trošku mimo.
- Podívej se na tohle.
To tě určitě probudí.
- Vždyť je to pro buzny.
Na co to máš?
- Otevři to, no podívej se.
- Ale ne.
- Líbí se ti to?
- Kurva...
Kurva, ne.
- Bože.
Dej to kurva pryč, než se pobliju.
- Jdu to ofotit a pověsím všude v práci,
aby si to mohl každej užít.
- Víš, že ten idiot právě našel tašku plnou peněz
při kopání díry na zahradě?
- To si děláš prdel?
- Ne.
Ten parchant našel $13,000.
- To mě poser.
- Umíš si to představit?
Mohli by ti z těch peněz udělat
po třetí nos.
- To jo.
- Vidíš?
Vidíš?
Jenom ubožáci mají tolik štěstí.
Já kdybych kopal na svým dvoře,
v nejlepším případě bych našel bramboru.
Ale ten zkurvenej hajz našel $13,000.
Jenom ubožáci mají tolik štěstí.
- Máš pravdu.
- Haló?
- Dobrý. Je to pan Vincent Rough?
- Kdo se ptá?
- Moje jméno je Jack.
Právě jsem viděl váš inzerát
v dubnovém vydání časopisu Syntentizátor.
- Ano.
- Je váš bicí automat stále na prodej?
- Přijde na to, jakou hudbu hrajete?
- Těžko se to popisuje.
Řekněme, že jsem se nechal ovlinit 60 týma rokama,
ale rád je mixuju s něčím novějším.
- Dobře, chápu to.
Víte co?
Naserte si.
Nezasloužíte si můj bicí automat.
- Kdo to byl?
- Nějakej debil.
- Jak dlouho mě necháš ještě čekat?
No tak. Zahraj mě něco.
- Musíš vědět, že
to není konečná verze mixu.
Stále ješte pracuju na strktuře,
ale mám představu, o co jde.
- Neotravuj tady s těma technickýma blbostma.
Prostě hrej.
- Budeš první, co to uslyší.
- Dobře, dobře.
Oukej. Můžeš s tím přestat?
Mám to. - Dobře.
Jěště jednou, ale pořád na tom dělám,
co ty na to?
- Chceš abych byl upřímnej?
- Samozřejmě.
Je to jen mezi náma.
- Ta skladba je jako hovno v plechovce.
- Co?
- Myslím tím, že to bylo příšerný.
- S tím nesouhlasím.
Tahle písnička bude hit.
- Hit?
Tak to ne, Roughu. Věř mě.
Znám tenhle byznys.
Písnička je na hovno.
Dokonce by se to nedalo použít ani v reklamě na tampóny.
- Měl bys dělat reklamy na tampóny, ty jsou fakt dobrý.
- Myslím ,že bys to měl zabalit
a začít prostě od začátku.
To je jen moje přátelská rada.
- Dobře Duku, vážím si tvojí upřímnosti,
ale i tak si počkám na jinej názor, dobře?
- Chceš jinej názor?
- Ano. Ale od někoho jinýho.
Ne od tebe.
- To chápu. Neodcházej.
- Kam jdeš?
- Hned jsem zpátky.
Hej!
Vzbuď se!
Potřebuju tě na pár minutek.
No tak. Vstávej.
Jdeme.
- Tak tady ho máš.
- Kdo je to? Co se stalo?
- To je jen chlap ze sousedství.
Vysvětlím ti to později.
Ale on ti může říct, jestli ta písnička
za něco stojí, nebo ne.
- Vzdej to.
Tak se na něj podívej. Je to troska.
Jakej to má smysl?
- Chceš jinej názor, nebo ne?
Dobře...
Dobře.
- Prosím?
Co?
Vydrž!
Ne.
Kdo?
Bobe?
Bobe! Ne, ne.
Já jsem nezapoměl.
Jsem hned za rohem.
Dvě minutky.
- Pane? Pane?
Hej. Hej!
Co to děláš?
- Musím jít!
Pohotovost!
- Tak to ne.
Nemůžeš jen tak někoho nechat u mě v bytě!
- Neboj se!
Vrátím se pro něho později.
S ním je to v pohodě, ani se nehne.
Nebude to nadlouho!
- Do prdele!
- Co se děje, zlato?
Proč jsi křičel?
- To nic. Mluvil jsem s kolegou.
- Máš chvilku?
Mohli by jsme si dát rychlovku.
- Teď ne.
Na něčem dělám.
- Na té hrozné skladbě, kterou posloucháš
už víc než čtyři dny?
To je to co děláš?
Ty o hudbě nic nevíš.
Je to velký hit.
Pane.
Pane!
Vzbuďte se.
Co chceš?
- Tvýho hnědýho čuráka, broučane.
- Řekl jsem ti, že nemám čas.
Co je to s tebou? Jdi domů!
- Doma se nudím.
Ten můj je tam s nějakýma přiblblíma kamarádama
a dívají se na hokej.
Je to nuda!
- Máš pravdu. Hokej je o ničem.
- Můžeš nechat na pět minut tu debilní muziku na pokoji?
A jednou si to rozdat?
No tak. Pust mě dovnitř. Otevři.
- Nemůžeme to tady dělat.
Je to tady špinavý.
- Nekecej. Otevři!
- A co tak v mém autě?
- Kdekoliv, Klidně v kontejneru, když budeš chtít.
- U telefonu Sunshine.
- Ahoj, cukrouši.
- Kdo je tam?
- Hádej.
- Mami, jsi to ty?
- Máš 14ti letou dceru, že Sunshine?
- Má 13.
Kdo do hajzlu jste?
- Ví tvoja dcera, že jednou za čas
děláš gay porno?
Kolik jsi ochoten obětovat pro to
aby dcerka neviděla tatínka v časáku
znásilňovanýho trestancem?
- Vážně si myslíš, že prorazíš v hudbě?
- Jo, proč ne?
- Nevím. Seš polda.
- A co?
- To je na hovno.
Nikdo nechce poslouchat policejní hudbu?
- Jasně že jo.
Hej, hra skončila, zlatíčko.
- Ahoj. Ahoj, miláčku.
Bylo to dobré?
- Celkem to šlo.
Jimmy usnul.
Je jak sjetej.
- Jako vždy.
Chceš, abych ti udělala kávu?
- Vlastně, došlo nám pivo.
- Dobře, zajdu pro něj.
Znáš Rougha, našeho souseda?
Policajta?
Ahoj! Jasně!
Jasan, narazili jsme pár krát na sebe.
Jak sa máš?
- Čau.
- Slyšeli jsme tě dělat na nějaké skladbě.
Stěny jsou fakt tenké.
- Vím. Omlouvám se.
Budu se snažit víc používat sluchátka.
- Ne, ne, ne, ne. Mně to nevadí.
Myslím si, že je to vcelku dobré.
Ruth je ta, co to nemůže vystát.
Řekla, že nic horšího neslyšela.
To je ono!
Ano!
Myslím si, že je to vcelku dobré.
Víš, základ je v pohodě.
Ja nevím.
Něco tomu ale chybí.
Nevím co.
Toto je moje oblíbená pasáž.
- Toto je dobrý.
Toto je dobrý!
- Čau, Duku.
- Bože!
Do hajzlu, co tady děláš?
Ježiši Kriste!
Seš blbej?
Z leknutí jsem měl málem smrt!
- Chtěl jsem využít moment překvapení.
Potřebuju s tebou mluvit.
- Nemohl jsi to udělat jako každý,
po telefonu?
Nebylo by to jednodušší?
- Ne, protože po telefonu,
nemůžeš nikomu vyhrožovat kudlou.
Vážně mě chceš vyhrožovat kuchyňským nožem?
- Jo, klidně tě s ním můžu podříznout.
Tak se nesnaž se mnou vyjebat.
- Už to chápu.
Děláš si srandu, že?
Ty srandovní debile.
Chceš mě šlohnout trávu? O to jde?
- Ne, chci vědět komu jsi dal informace!
- Dej mě to!
Jaké informace, kriste pane?
O čem to kurva meleš?
- O penězích, co jsem našel.
Komu jsi o nich řekl?
- Netuším.
Mluvil jsem o tom s každým.
Je v tom nějakej problém?
- Fakt?
- Jasně že jo. Neměl jsem?
- Do prdele!
- Co je?
- Nic, jasný? Vážně ti děkuju.
Příště, by jsi mohl prosím, držet jazyk za zuby?!
- Promiň. Musel jsem něco projet.
Nerozumím, jakej máš kurva problém.
- To je jedno!
Dobře, čau!
- Miláčku.
Odvezu Kevina do školy,
a hned se vrátím, jo?
- Co děláš v kožichu?
Zbláznil ses?
- Jen mě byla trochu zima.
Můžu si vzít tvoje auto?
- Ale jo.
- Dobře.
- Vypadáš v tom jak štětka na úrovni.
- Kevine, jdeme! Bereme si Billovo auto.
Jdeme.
Nasedej.
- Seš si jistej, žes to rande domluvil tady?
- Jo, jsem si jistej.
A přestň žvanit.
Stresuješ mě.
Chceš všechno podělat?
- Mají zpoždění 16 minut.
To musí být nějací amatéři.
- Nestarej sa. Drž se plánu.
Kulka do hlavy a je konec.
Zůstaň na drátě.
Cítím se pak méně osamělý.
A uklidňuje mě to.
- Tak stresuju tě, nebo uklidňuju?
To nejí totéž.
- Jede sem auto.
Už je to tady. Přestaň kecat.
- Dobře, Kevine.
Bude to lehoučký a super zábava, ano?
Vyjdeš z auta,
projdeš se k té tašce,
kterou ten chlap položil na zem,
a potom položíš časopis na zem,
a potom vezmeš tašku,
a prineseš ji nazpět mámě do auta, ano?
- Ano.
Nestřílej, Screw. Je to dítě.
Malej kluk.
Ruším plán.
- Kámo, tak tohle byla ta nejhorší výměna, jakou jsem kdy viděl.
Dítě? Časopis?
Co to bylo?
Čekal jsem nějaký drsný chlapy.
- Já taky.
Netušil jsem, že to bude děcko.
- Ty seš teda blbec.
Víš co, měl jsem to tušit.
A už mě o to nikdy nežádej Sunshine, jasný?
Seš nato sám.
- Je mě to líto. Podívej...
- Čau.
- Promiň.
- No tak.
Ježiši Kriste.
Dobře.
Budu k vám upřímný.
Miluju váš styl.
Podle mě je to perfektní marketingový tah.
Černý, jednooký, trochu znetvořený,
policajt a navíc umírající.
To je gól.
To by bylo skvělé pro tuhle branži a taky pro tisk.
Teď to tak funguje.
A...
Líbí se mě ten nápad s legračním kostýmem.
To teď frčí, líbí se mě to.
- Jaký vtipný kostýmy?
O čem to mluvíte?
- Nechte mě domluvit.
- Dobře, omlouvám se. Pokračujte
- Marketing je 95% práce.
Je to úžasné, že jste připraven
dostat se na takovou úroveň.
To je velmi neobvyklé.
Váš vizuální projev má potenciál.
To nepopírám.
To by bylo úžasné, ale aby jste toho dosáhl
chybí vám jeden důležitý detail.
A to?
- Chybějících 5% :talent.
Je mi to líto.
Vaše skladba je hromada sraček.
S tím se nedá nikam jít.
- Ne.
Není to hromada sraček.
Myslím si, že se mýlíte.
- Znám svoji práci.
Dělám v tom už 30 let.
Nikdy jsem neslyšel takhle hroznou věc.
Musíte se vrátit nazpátek do studia.
Vážně, hudba je hrozná.
Věřte mě.
- Přece nemůžete takhle,
odepsat moji skladbu.
Makal jsem na ní jak blázen 2 měsíce.
- A to dokazuje co?
Věděl jste, že Michael Jackson nahrál Thriller za 10 minut?
- Vážně?
To teda nevím.
- Ja to vím.
Znám chlápka, který s ním pracoval na nahrávání.
Můžeme mu hned brnknout.
Potvrdí to. Rovných 10 minut.
Nejde o to, kolik času nad tím kdo stráví.
Jde o talent.
No dobře, chápu,
je super mít vtipné kostýmy
strávit dva měsíce nad skladbou,
ale bez talentu...
jaký to pak má smysl?
- Jaké kostýmy?
Žádné vtipné kostýmy nenosíme.
Já jsem skutečnej policajt. To je moje práce.
A tenhle chlap fakt umírá.
Tohle není reklamní kampaň.
Nesnažíme se být cool.
Jsme skuteční.
- Aha. Hm...
Tak to je ještě horší, než jsem jsi myslel.
Právě jste přišel o 95% stylu.
Do hajzlu, tak pak...
Pak, už vám nezůstalo nic.
Ztráta času.
Proč jste to neřekl rovnou?
No tak, chlape proberte se.
Nikdo si nekoupí hudbu od poldy
a umírajícího odpadu.
- Vydejte moji píseň.
Není o nic horší než ostatní.
Vím, že to nebude největší hit roku,
ale je to dobrá skladba.
Vydejte ji.
Prosím.
Můžete si nechat autorský práva.
Je mě to jedno.
Nedělám to pro peníze.
- Víte co?
Vypadněte kurva z mojí kanceláře,
vy i váš debilní kamarád.
Vypadněte kurva odsud!
Už vás mám plný zuby.
Jasný?
- Asi jsem...
nechal puštěnou hadici na zahradě.
Musím se dostat hned domů.
Jestli ne,
bude to malér.
To bude malér.
- Hej, blbe! Otevři!
Roughu!
Otevři!
- Vždycky má dveře odemčené.
- Roughu!
Seš tam, kámo?
Co do hajzlu děláš
oblečenej ve vaně?
- Chci se zabít.
- Co?
- Dobrá, a co bylo potom?
- Potom mě vzal, obvázal mě páskou,
tokovou tou lepící, šedou,
a vzal mě někam,
do svého domu,
a bylo to nechutné.
- A kde přesně ten dům je?
- To netuším.
Na ulici?
- Na ulici. Dobrá.
Ještě něco?
- Pak si sundal všechno oblečení,
zůstal jen ve spodním prádle,
a začal pouštět nějakou hroznou hudbu
strašně nahlas.
Nevím, proč byl jen ve spoďárech.
Byl to pravděpodobně nejhorší moment
v celém mém životě.
- Cítíš to?
Slyšíš to?
Tomu já říkám hudba!
Cítíš ten rytmus?
Toto je skutečná hudba, Davide Doloresi Franku!
- Vážně tady už nemůžu být, pane.
Musím si udělat domácí úkoly.
- Zapomeň na svoje úkoly!
Zaposlouchej se, Kriste pane!
Toto je důležitější!
Cítiš to?
Musíš to vnímat přes střeva!
Tam sa vytváří hudba.
Rozumíš tomu, co ti říkám?
Ve střevech!
Ve tvých orgánech!
Afrika!
Rozumíš tomu?
- Ano.
- Fajn!
To byla lekce číslo jedna.
Máš nějaké dotazy?
Hej!
Davide Doloresi Franku!
Vrať se!
Ještě jsem s tebou neskončil!
- Proč používáte psací stroj?
Ve filmech píšou na psacím stroji.
Vy si ale zapisujete perem,
a nepoužíváte psací stroj.
Proč teda nepoužíváte psací stroj?
- Nejsme ve filmu, Davide Doloresi Franku,
a nemáme psací stroj na služebně.
To je kravina.
- Dobrá, nejsme ve filmu.
- Ukážu ti teď nějaký fotky,
a od tebe chci, abys mě řekl
jestli poznáš toho chlapa, o kterým jsi mě vyprávěl.
Tady.
- Bylo by vhodnější ho označit jako
mého "násilníka,"
ne "mého chlapa."
- Tvůj násilník, jestli to tak chceš.
- Ano, je to důležité,
protože to není normální člověk.
- Podívej se na ty fotky
a řekni mě, jestli tam vidíš toho násilníka.
Dobře.
- Musím ti něco ukázat.
- Co? - Pojď.
- Hned? - Ano.
Pojď. - Dobře.
- Tomuto neuvěříš.
- Proboha.
Kolik toho tam je?
- $13,000. Není to zvláštní?
- Do prdele.
Odkud to máš?
- To je moje věc.
- Kurva! - Zvláštní, že?
- Dej mě pár.
- Ne! Seš magor, nebo co?
Vrať to!
- Víš vubec kolik zkurvených peněz tam máš, mrcho?
Dej mě pár! - Zbláznil ses?
To jsou moje prachy! Přestaň!
- Chováš se jak zkurvená štětka!
Dej mě jich pár! - Ne!
- Běž do hajzlu!
- To je on. To je on.
Poznávám ho. To je ten chlap.
- Vypadni.
- Proč?
Proč?
- Vypadněte. - Cože?
- Co? - Kurva vypadněte!
- Počkej...
- Vypadni!
Zkurvená štetko!
- Jo?
- Hej, tady Duke.
- Čau.
- Takže pořád žiješ.
- Jo, žiju.
Jsem v podě.
- Zníš trochu zvláštně.
Proč seš tak udýchanej?
- To nic není.
Prochladl jsem.
- Už jsi skončil s tou blbostí?
- Ano.
Říkám ti, už jsem v pohodě.
- Oukej..
Jestli tě ještě jednou nachytám v takovým stavu
zabiju tě sám.
Rozuměls?
- Udělej to.
- Buď chlap, Roughu!
Buzno.
Co to do háje děláš?
Proč si nezdvihneš roletu
místo toho, abys to podlízal, jak nějaká ještěrka?
- Je rozbitá. Nedá se otevřít.
Musím to dát opravit.
- Bože.
Vy Číňani.
Vždycky mě rozesmějete.
Jste zdatní obchodníci,
ale ve všem ostatním,
stojíte úplně za hovno.
Dej si tu věc opravit!
Toto je neskutečné.
- Postarám se o to.
Bože. Tady máš.
- Kolik toho máme tentokrát?
- Nastal trochu problém.
Není toho jako ovykle.
- Co tím myslíš?
Nenachytám víc potkanů.
Podle mě ty mrchy přišli na to, jak moje pasti fungují.
Je konec.
Za celej týden se nechytil ani jeden.
- Moment.
Chceš, abych prodával drogy v tomhle?
To nemůžeš myslet vážně.
- Proč ne?
V podstatě je to to samý.
Stejná velikost.
Můžeš si to dát do kapsy stejně, jako potkana.
Je to stejný.
- Je to nechutný. Na dotek!
Smrdí to!
Co blbneš?
Snažíš se zničit můj kšeft?
Zasraná ryba?
- Nemůžu ti pomoct, Duku.
Říkám ti, potkany už chytat nemůžu.
Jsou až moc chytří.
- Do hajzlu!
Zkurvený ...kus...šrotu!
Kurva.
- Tati?
Co je tohle?
- Oh, ne.
Oh, nee!
Ne.
- No nazdar.
Jak se máš?
- Úžasně.
Nejsem ten, kdo umřel,
tak si nemůžu stěžovat.
Co chceš?
- Myslíš, že bys mě mohol dát potáhnout z toho jointa?
Hřbitov mě vždycky vystresuje,
a trochu hulení by mě mohlo pomoct.
- Víš, nekouřím to tady, abych se zhulil.
Testuju novou trávu,
tak to musím vyhulit celý,
abych otestoval kvalitu, chápeš?
- Chápu.
- Promiň.
- V pohodě.
Nesmrdí ten joint jak ryba?
- Ne.
Nikdo mě nic neřekl.
Co se přesně stalo?
- Bodl sa do hrdla
nějakým zahradním náčiním.
- To kurva ne.
- Nechutný.
- To je drsný. - Jo.
- Hej, nechte nás na pokoji.
- Proč si nejdete lízat koule,
a nás nenecháte na pokoji?
- Ne, to my neděláme.
Měli by jste prokázat trochu úcty.
Pro boha, vždyť je to pohřeb.
- Tak jo.
Poslouchejte. Omlouvám se.
Moja žena je uprostřed porodu,
tak tady nemůžu zůstat déle.
Měl jsem nachystanou řeč.
Nevím, kurva kde jsem ji nechal.
Takže...
nejsem moc dobrej v těchto kravinách,
ale co můžu říct, že
Simon William Shine, známej taky jako Sunshine,
vzal život do vlastních rukou.
A jak vám tady právě povídám,
jeho duše mučedníka
je pravděpodobně na cestě do pekla,
protože jak všichni dobře víme,
každej kdo jde proti boží vůli,
skončí v pekle.
Takže, Sunshine...
Salutujeme ti.
Navždy zůstaneš v našich srdcích,
a přejeme ti příjemnou cestu.
- Promiňte, Kapitáne.
Nechci vás urazit,
ale právě jste salutoval k obloze,
a peklo je pod nohama, pod zemí.
- Ano, vím o tom.
Ale zdálo se mě to víc přirozený
salutovat opuštěné duši na nebesích, místo do země.
Co říkáš? Je to víc poetický.
- To si nemyslím.
Vypadalo to divně.
- Ještě divnější by bylo, salutovat do země.
Podívej. No?
"Čau!
Užij si cestu do pekla, kámo!
Tak je to dobrý?
- Oukej, beru zpět.
Máte pravdu. Omlouvám se.
- Jestli můžu svůj názor, Kapitáne,
myslím že všichni máme špatnou představu o pekle,
přesně tak, jako máme špatnou představu o ráji.
- Co tým myslíš, Duku?
- Já jsem křesťan,
ale naučil jsem se nevěřit věcem,
který jsou ze starých knížek.
Musíte číst mezi řádkama,
protože ve skutečnosti, je peklo tady.
Svět po kterým chodíme,
ve kterým každej den žijeme,
je peklo.
Okolo nás jsou neviditelný plameny.
Nemůžete je vidět,
ale okolo každýho z nás jsou neviditelný plameny.
Každej den se popálíme, jen si to neuvědomujeme.
Jsme jen ubozí otroci přírody.
- Duku, nemám pocit, že by chtěl někdo poslouchat, o čem mluvíš.
Nechtěl bys raději něco hezkýho říct o Sunshinovi?
- Dostával jsem se k tomu, Andy.
Myslím si...
Myslím si, že Sunshine vyměnil peklo za lepší místo.
Myslím si, že jsme všichni mrtvý a on je živý.
Může to znít divně, ale když to takhle říkám,
tak tomu aji věřím.
A neměli by jsme pro něho plakat, bratři moji.
Měli bychom plakat pro nás,
protože mi jsme v pekle.
Počkejte chvilku.
Tak tohle byla teda jízda.
Jsem pořádně zhulenej.
Do prdele.
- Díky.
Ty čuráku!
- Chtěla jsem vám říct,
že jak jste mluvil o pekle...
bylo to nádherné.
Ráda jsem vás poslouchala.
- A já jsem rád, že sa vám to líbilo, madam.
Jenom jsem si to vymyslel.
A kdo vlastně jste?
- Jsem manželka Sunshina.
Aha.
Už vím.
- Myslím, že jste měl vážně pravdu.
Vážně žijeme v pekle.
Ta teorie se mě zamlouvá.
Umožňuje vám přemýšlet nad smrtí jinak.
Je to silná myšlenka.
- Domnívám se, že by jste měl napsat knihu...
- Zapoměl jsem, co jste to říkala.
- Říkám, že by jste měl napsat knihu
o vaší teorii.
Je to hrozně zajímavé téma,
a vy vypadáte, že to zvládnete.
- Podívejte,
nevím, jak to mám vysvětlit.
Vaše slova jdou do mojich uší,
ale nedostanou se až k mozku.
- Mám vám to znovu zopakovat?
- Ne.
Moment.
Někdo tady smrdí jako chcíplá ryba? Jste to vy?
- Ne. Já ne.
Myslím, že to jste vy.
- To je teda nechutný smrad.
Ne. Ne. Ne.
To nejsem já.
Hej, kdo to je?
Nějaká malá štětka?
Možná to jde od ní.
- To je moja dcera.
Dávejte si pozor na jazyk.
- Myslím, že to jde od ní.
- Ty jsi ten, kdo tady smrdí, debile.
No tak mami, jdeme.
Nemluv s tím chlapem.
- Jo, vypadněte!
Napiš knihu.
O čem mám napsat knihu?
Hej.
Hej!
O čem mám napsat knihu?
O čem mám kurva napsat knihu?
- Říkám vám,
z toho může být perfektní hit.
Podle mě.
- Líbi se mě to.
- Jo.
Má to super rytmus.
Jak jsi to udělal?
Tohle jsi trochu zabil.
- Všechno je to o citech.
Celé je to o citech.
- Ty máš fakt velice dobré city.
Je to supercool.
Miluju to.
- Dík. Dělá mě to šťastnějším.
- Vyvolává to ve mě chutě na teneční klub.
Jen, žádný ženský.
Všechno jen tančící chlapy.
- Vážně?
- Jo.
Jo, bez bab.
To je chlapská píseň.
- Totálně. Jenom chlapy.
- Jasně.
Jasně!
Titulky sk: realmadridcf Do cz: sightl3ss
www.titulky.com