АЛ ПАЧИНО
КРИСТОФЪР УОКЪН
АЛЪН АРКИН
МЪЖЕ ЗА ПРИМЕР
Пазете се. -Успех.
Изглеждаш ужасно.
А ти още по-зле. -Да?
Малко ми липсваше. -Ти също.
Това странно ли беше? -Да, малко.
Да ти помогна? -Мога да се справя.
Помниш ли това? -Любимата ми кола.
РЕЖИСЬОР ФИШЪР СТИВЪНС
Това е мястото ми.
Шегуваш се -Този диван се разтваря.
Може да спиш до прозореца.
Най-ужасният апартамент който съм виждал. -Не е нищо особено, но си е мое.
Има си кабелна телевизия и всичко.
Това ли е за мен?
Не, това е за другият ми приятел, който излезе от затвора.
Тримата мускетари.
Виж го
Прилича на бебе.
Това бяха дните, приятелю.
Мястото ти прилича на това, от което се върнах.
Само че, е още по-зле. -Съжалявам, че не ти харесва.
"Не ми харесва" е доста меко казано.
Има кабелна телевизия. -Да, каза го вече.
Имах звезди и забавления, а бях в шибан затвор.
Трябва да се измия. Може ли да ползвам мивката за две секунди?
Разбира се. -Мерси.
Надявам се да е по вкуса ти.
Хей, братко.
Какво ще кажеш да се махнем оттук?
"La mama" все още ли е отворено? -Да.
Супер. Мечтал съм си за кафе.
Бих изпил едно веднага.
Ще правим каквото поискаш, Вал, това е твоят ден.
Да, хайде.
Купонясва ли ти се? Защото на мен определено. -Не, не обичам партита.
Тогава какво? -Какво да ти кажа Вал, всеки ден правя едно и също
рисувам изгряването, гледам кабелната
Опитвам се да ям правилно, релаксирам, лягам да спя.
Нищо главозамайващо.
Как е дъщеря ти, Джесика?
Не иска да я намирам. -И?
Открих я, работи в Минеаполис.
Тя нямаше ли дете? Внучка ти?
Да има. -Тя какво прави?
Не можах да я открия.
Поддържах връзка с някои хора. -Какви хора?
Ти как смяташ?
Приятели. От високи и ниски обкръжения.
Приятели, които ще ни помогат да се възвърнем.
Пенсиониран съм! -Така ли?
Сериозен съм.
Друга тема.
Найстина ми се купонясва, ако ме разбираш.
Да отидем ли при г-ца Дийс? -Г-ца Дийс?
Още съществуват?
Док е. Обадих се.
Да? -Да. Здрасти.
Изглежда същото.
Г-ца Давелин тук ли е? -Да, аз съм г-ца Давелин.
Говори за майка ти, мисля.
Не издържа на студа тук, и отвори магазин във Флорида.
Приличаш и. -Така ли?
Приятелят ми си забавление. -Да?
Какво забавление?
Бар мицва.
Изваждане забавление и вкарване забавление.
Сещам се за нещо по-добро. -Оксана?
Само погледни.
Точно за това говорех.
От Минск е. Много чиста.
О, да.
Чисто е супер.
Приятно изкарване. -Последвай ме.
Наслади се.
Добре.
Седни, отпусни се.
Оправили сте местенцето. Същото, но различно.
Предай поздрави на майка си. Бяхме много близки.
Стари приятели.
Надявам се да ме помни. -Аз също.
Красавица. -Здравей.
Да. -Много добра, мило момиче.
Така си е. -Искаш ли да се забавляваме?
Пенсиониран съм. -Ще се забавляваме.
Няма начин. -Хайде де.
Може ли да ползвам телефона? -Да, онзи там.
Мерси.
Бързо свършихте? -Не се получи.
Не се е получило. -Меко казано.
Не се тревожи, всичко не наред. -Защо се смееш, смешно ли ти е?
Не аз просто... -Смешно ли ти е?!
Имате ли нещо с което да му помогнете? -Хапчета за ерекция?
Свършиха. -За първи път ли става.
Всичко е наред. -Ще се върнем.
Тя се усмихваше. -Ще се върнем. После ще платя.
Ако дойдете преди седем ще ви дам старческата закуска.
Нали каза, че си се пенсионирал. -Така е, но не се отказах от някои инструменти.
Можех да направя това с оная си работа. -Хайде, нали за това сме дошли.
Правех се на гаден. -Извинявай.
Помниш когато хвърли онази гъркиня от прозореца.
Да. И падна върху накакъв камион.
За тази част съжалявам.
Това определено е нарушение на условното ми освобождаване. -Спокойно,
и без това трябва да си взема "Нексиум". -Какво е "Нексиум"?
За язва. -Какво търсим?
Това. -Какво е това?
Тряба да вземеш само едно.
Искам да съм сигурен.
Свършихме ли? -Не, трябва ми "Периндоприл".
Какво?... -И още...
"Латанопрост", простатата ме подлудява.
"Олтектън" за хипертония.
С колко неща се тъпчеш? -Доста.
След колко време ще ми подейства? -Не знам.
Какво ще правим докато чакаме?
Андрю Джаксън каза, че масата е моя.
Но ти нямаш никакви пари. -И какво?
Назаем. -Значи, ограбване на Питър за игра на билярд.
Всеки трябва да дава по сърце, а не по съжаление
или необходимост. -Коринт.
Глава 9, стих 7. -Обожавам Коринт.
Започва се. -Чакай да ти направя път.
Ще се оправя.
Видя ли? -Задръж си.
Мерси. -Твоя е.
Даде ми добра позиция? Лесно, но ще се възползвам.
Това не беше честно! -Не, не беше.
Какво?
Еверест се премести в гащите ми.
Е? Всички системи работят ли? -Да.
Толкова съм твърд, че мога да нарежа диамант.
Не трябваше да взимаш толкова много. -Майната му.
Стара приятелко...
Готов ли си, Вал?
Не съм бил по-готов.
Да отиваме. -О, да.
Хайде.
Следващата усмивка, ще е на лицето и.
Единственият ми син.
Ще ползвам телефона.
Къде е шибаното ми пиле със смес?
Пристига. Имате обаждане. - Мамка ти. Дай ми телефона!
Сега пляскайте. -Док е.
Доставката ще е готова ли навреме?
Не мога да направя това, което казах че мога.
Ако не можеш да направиш доставката, значи вече няма да си ми приятел.
Трябва ли да навлизам в детайли?
Не. -Не
Не мисля така.
Колко време имам? -Как така?
Да направя доставката. Колко време имам?
Не мога да повярвам, че трябва да обяснявам.
Пол, кой е президентът?
Млъквай!
Имаш време до сутринта.
Значи 10, или по-обяд?
Все едно говоря с икономката си.
Убий го до 10 часа сутринта, или ти също си мъртъв.
Копелето застреля единствения ми син!
Единствената причина, че те оставих да живееш, беше за да свършиш това.
Ясно?
Ясно. -Лека вечер тогава.
Уенди, Уенди
Док, всичко наред ли е? -Не, но мерси, че попита.
Не сте човек, който ще остави една дама да пие сама, нали?
Не, разбира се.
Стига. Мерси
Добро е.
Майка ми казва да правиш наи-доброто с какво имаш. Където и да си.
Майка ти беше специална.
Е, този път всичко стана ли?
4 пъти. Да, стана.
Можех и още, но тя се измори.
Супер за теб. -Бях страхотен.
Благодаря за всичко.
Дано да намериш спокойствие, Док. -Ти също.
Толкова ми се купонясва!
Усмихни се.
На тези момичета изглежда им се купонясва.
Не се унижавай. -Да се унижавам?
С топки, които подскачат нагоре-надолу като шибано йо-йо.
Стискай палци.
Хей, дами.
Какво казвате или какво знаете?
Това съм аз Джакомо.
Не трябва ли да спиш? -Да спя?
Скъпа, имам една тръба в гащите
По-твърда от камъка, който носиш.
Не ми говори. -Сега може ли да се прибираме?
Определено не сега.
Не се прибираме. а тъкмо започваме.
Трябват ми 20 кинта. -Какво ще правиш?
Дай ги, не те моля.
Ще ми помогнеш ли? -Какво има?
Искам да пуснеш нещо различно.
От когато музика беше музика. С душа. -А, нещо от старата школа.
Точно така. -Нямаме много стари парчета.
Ще направите изключение.
Май ще се получи. -Разчитам на теб.
Разчитайте. -Нещо бавно, не ме разочаровай.
Върнах се.
Първо искам да кажа, че се държах грубо.
Да. -И си заслужих всичко.
Съжалявам, простете ми.
Обичате ли да танцувате?
Лиса. -Слушай, Лиса
Аз съм Валентин.
Наричат ме Вал. Ето какво,
Нямаше ме за дълго време. Не мога да кажа къде, но
много искам да танцуваш с мен.
Няма да искам да се прибираш с мен, няма да се опитвам да те целуна,
да те опипвам или такива неща. Просто искам да танцуваме.
Една песен.
Това предлагам. Двама човека,
които се държат,
и се поклащат в ритъм. Нищо повече.
След това,
няма да ме видиш или чуеш отново.
Обещавам. Как ти звучи, Лиса?
Какво мислиш?
Добре, Вал. -"Добре" е супер.
Благодаря ти. -Мерси.
Какво мога да кажа?
Дай да видя. -За катаракта.
Така ли? Ако взема много може да ме упои.
Хайде, приятелче.
По дяволите. Какво друго имаш?
Ето пробвай. За хипертония.
Хайде, шибаняко.
Супер.
Наркотиците са забранени в бара. Друсайте се в тоалетната.
Предписани са ми. Имам хипертония.
На теб ти е смешно, на мен не. -Не, не, какво ще поръчвате, момчета?
Искаме няколко питиета, за начало. -За начало?
Това е нелегално. -А това не е?
Да го направим легално. -Дадено.
Какво е това?
Искаме да разберем колко е часа. Знаеш ли колко е часа?
Хайде да се отдръпнеш назад, синко.
Там пише.
Става малко късно, не мислиш ли?
Хайде, да вървим.
Какво беше това?
Просто идиот. -Странно.
Всичките ни приятлеи, всички бизнес партньори.
Няма нито следа, нито помен от тях.
Единствено ти, поддържаше връзка с мен.
Знам, Вал. -Нека да поговоря за две шибани секунди.
Ти...
Пращаше ми колети.
И тези картини...
Не съм ти казвал, колко са красиви. -Благодаря.
Нека поговоря за две шибани секунди.
Сериозен съм. Не съм ти казавал,
че зяпах тези картини.
Усешах изгряващото слънце.
Усещах го.
Благодаря, Вал.
Ти си единственият ми приятел.
И ти на мен.
Хайде. Седни.
Добре.
Все още съм твърд, проблем ли е? -Всъщност, да.
Замаян съм. -Всичко е наред.
Ще те оправим.
Мамка му. -Всичко е наред.
Какво?
Май ще припадна.
Буден съм, буден съм.
Добре ли си? -Не мисля така.
Ще умра ли? -Не тази вечер.
Няма проблем да ми го кажете. Кажете направо.
Не в моята смяна. -Добре.
Док, там ли си? -Да.
Просто искам да знам, ако нещо ще се случи. Просто..
Искам да знам какво ще стане. Искам информация.
Хърш? Какво е това?
Дъщерята на Хърш.
Ти си дъщерята на Хърш? Сериозно?
Много си пораснала.
Помня те като малка. -Времето лети, нали?
Умирам, мамка му. Умирам...
Какво? -Умирам, мамка му.
Зашеметен съм. -Почини си.
Поеми дълбоко въздух.
Спокойно, няма да умре. Докорът идва ей сега.
Как е баща ти? -Емфиземът му е доста зле.
Откакто мама почина е в старческия дом.
Бяхме на 10-тия ти рожден ден.
Подхвърлях те във въздуха.
Бил си ти? -Хвърлях те във въздуха.
И те хващах.
Помниш ли това?
Имах чувството, че летя. Помня как ме хващаше.
Господи, помилвай ме. -Бил си в затвора, нали?
Да. И какво? -Какво си направил?
Трябва ли да отговарям на това?
Нямам кръв в мозъка си! -Просто лош късмет.
От това разбирам -Извинете.
Бърз поглед.
Колко хапчета е взел? -Цяла шепа.
Разбирам.
Вие истински лекар ли сте? -А вие истински пациент ли сте? Истински пенис ли е това?
Г-н Валентин, имате приапизъм.
Мога да ви дам нещо за отпускане на кръвоносните съдове.
Трябва да се премахне старата кръв, за да навлезе нова.
Да се премахне!? Как така да се премахне? -За какво говори...
Майната ми.
Отпуснете се.
Док, къде отиваш? -Махам се.
Не, стой! -Ще съм в чакалнята.
Май малко прекалих с купонясването. -"Малко"?
Нямам здравна усиговорка.
Платих сметката. -Добре.
Та, кога ще го направиш?
Кое? -Знаеш кое.
Не, не знам. -Да зарежем всички "добре дошъл" глупости. Знам...
Хей, Док. -Здрасти, Алекс.
Кой е приятелят ти? -Това е най-добрият ми приятел,
Валентин. Алекс.
Върна се от дълго пътуване. -Как беше пътуването, Валентин?
Радвам се, че се върнах.
И не отговарям на името Валентин. Наричат ме Вал.
Добре. Тогава ще те наричам Вал, Вал.
Значи сме приятели. -Да, на човек не му стигат.
Права си.
С Док сме приятели от доста време. -Да.
Помня първия път когато влезе. -Помниш ли?
Разбира се.
Не искам да прекъсвам хубавите ви спомени,
но съм малко гладен. -Какво да бъде, момечета?
Чай с лимон.
А аз искам една пържола. И една бира.
Как си искаш пържолата, Вал? -Кървава.
Пристига.
Още малко?
Винаги ли е толкова мила? -Всеки ден.
Като излизам оттук винаги ми е по-добре.
Та, кой ще го направи? -Не знам.
Ти си нали? -Не знам.
Ти си. Хайде, просто го кажи. Ти си.
Работата си е работа, няма да те съдя.
Ако ролите бяха разменени аз щях да го направя веданага.
Хайде човече, кажи, че си ти! -Аз съм.
Пляскайте с ръце.
Ще го уплаши.
Това е заявление.
Най-гадният, злобен шибаняк,
след самия дявол.
Първите 2 години докато бях в затвора,
постоянно се притенявах.
Гледах насам натам, какво по дяволите ще стане.
Дали ще стане в пералнята, в градината или в шибания стол.
И точно тогава разбрах.
Той ще ме накара да излежа
всеки един ден от присъдада си.
За да свърша точно така.
Та, как ще го направиш?
В апартамента ми. Докато спиш.
Виждаш ли?
Това няма стил. Хайде де.
Какво е това?
Докато спя.
А как смяташ, че трябва да го направя?
Не смятам.
Това е проблема.
Той пусна сина си на задача.
Това беше лоша идея.
Добре. Супер. Няма да задавам въпроси.
Хлапето се паникьосва при първото проблемче и почва да стреля като луд.
Хваща куршума ми в престрелката.
Можеше да бъде на всеки. -Бях там. Знам.
Беше инцидент.
Как да е по моя вина?
Аз съм мъж за пример, мамка му
Поех вината. За всички.
Така е. Знам го. -Изнудваха ме.
Но аз не казах и думичка. Нито една шибана думичка.
Ето до какво се сведе всичко.
Кога Пляскайте С Ръце ти възложи задачата?
Денят, в който ти влезе в затвора.
Притискал те е 28 години? -Да.
Това е преебано.
Ето чая, Док.
И за теб пържолата.
Алекс, може ли да кажа,
че това е най-хубавата пържола, която видях в пътуването си.
Найстина? -Може ли да го кажа?
Много мило от твоя страна, Вал.
Добре ли си, Док? -Да.
Та, кога ще го направиш?
Трябва да е готово до 10 часа тази сутрин.
Добре.
Не ми работи. Колко е часа?
1:17 през нощта.
Има околко 9 часа.
Да.
Да влизаме в колата. -Хайде да се разходим по пътя.
Искам да храносмеля пържолата.
Разбира се.
Какви опции имам?
Може да избягаш. -Ще ме намерят.
Ще си спечелиш малко време.
Но ако избягам... -Какво?
няма да ти останат приятели. -Вярно, но...
поне ще имаш предимство.
Не, така е по-добре. -Какво му е по-добрето?
По-добре, защото ще мога да се сбогувам.
Не искам да се сбогуваш. -А какво искаш да кажа?
Трябва да кажа сбогом. Няма друго
останало ми да кажа.
Задръж.
Открива ни се възможност. -Какво?
"Какво"?
Каква голяма, красива, чудовищна кола е това.
Вал, не! -Мисля, че е самотна.
Мисля, че иска да я изведем на среща.
Принадлежи на братята Джаргониу. Знам ги.
Това трябва да ми говори нещо? -Никои не закача тези типове.
Тези типове биха ти извадили бъбреците без даже да ги продават после.
Само да имахме шперц.
Колите вече не могат да се отварят с шперц. -Кой каза така?
Хората които произвеждат коли.
Кой идиот би оставил такава кола отключена?
Тези типове не се притесняват, че някой ще им открадне колата.
Трябва да почнат! Хайде.
Тези типове..казвам ти...
Тези идиоти са забравили даже ключа.
Къде влиза шибаният ключ? -Това не е добра идея.
Животът ми е пълен с лоши идеи. Как се пали?
Днес правят колите различно. -Знаеш ли как?
Натисни спирачката. Натисни този бутон. -Този?
Накъде? -Накъде? Как мислиш?
Трябва да спасим нашия приятел. -Да.
Не искам да свърша на такова място. -Аз също.
Извинете. -Да?
Знаете ли къде е стаята Ричард Хърш? -Харесвам Хърш
Приятели ли сте му? -Най-добрите.
Стаята му е в края на коридора, от ляво.
Мерси много. -Да го спасите ли идвате?
Откъде знаете? -Иска ми се някой мен да спасяваше.
Всички го искаме, скъпа.
О, Боже!
Сънувам ли? -Хърш.
Все още ви има! Всички ни има!
Като в старите времена. -Е?
Махнете ме оттук.
Само секунда.
Да се махаме! -Да взимаме ли това?
Не, да забиваме. -Облечи се.
Вкусът на свободата. Имаме ли превоз?
Ето го. Това е.
О, човече. -Ти ще караш.
Няма място за краката. -Да, враснах си главата.
Нямало място. Аз съм 1.85, да тръгваме.
Ситуацията не е идеална. -Ти си майстор.
Бях. -Си!
Не се забравя. -Майстор си!
Преди малко умираше в оная къща, сега си в тази чудовищна кола.
Всичко си е о'кей. -Добре, дай ключа.
Няма ключ. -Не се ебавай, дай го.
Ново е, има бутон. -Бутона.
компютри... -Така ли?
Натисни и спирачката.
Добре. -Нали?
Може ли да тръгваме? -Не знам всички тези бутони.
Все едно сме в бъдещето.
Много хубаво.
Е, Хърш?
Какво си правил, откакто последноте видях?
Главно тъгувах. -И аз.
Предполагам по-различно.
Съжалявам за загубата ти.
Съжалявам за Джули. -Тя беше неприятности.
Какво да кажа? -А ти как си?
Рязаха ми нещо, наскоро. -Какво?
Не питах. Не е моя работа.
Сега съм по-спокоен. По-динамичен.
Накъде е магистралата? -Не магистралата!
Накъде е, няма пак да питам. -Завии на ляво.
Наляво, младежо!
Стнах градинар. -В затвора ли?
Да. -И Джули с това се занимаваше.
Станах майстор. -Не съм изненадан.
Един тип излезе, и извърши престъпление, само за да си види градинката.
Май и ти си я обичал. -"Обичал"? Аз още я обичам.
Какво?
Спокойно, ще им избягам. -Днес излязох от затвора,
в открадната кола сме, представям си ти да носиш оръжие.
Да, нося. Е? -Е?
Достатъчно съм прецакан. Натисни!
Вече са две! -Виждам, виждам.
Помниш ли онзи път в отвратителната кола с оня китаец?
Да. -Направи го пак.
Така ли? -Да.
Супер каране.
Още го можеш. -Да, нали?
Абсолютно. -Бяхме на косъм.
Трябваше да бързам. -Повърнах в устата си.
Та, кога излезе? -Днес.
Днес? -Да.
Да бе!?
Така е, питай Док.
И двамате сме освободени в един ден. -Чудесно споделяне.
28 години. -28 шибани години.
Излежа присъдата като мъж. За пример си.
Ти и Док бихте сторили същото. -Дано да си прав.
Можеше, имаше възможност. Но ти го направи, Вал.
Вярно. Не вярвам, че двамата не се работели заедно през цялото време.
Не.
"Пляскайте с ръце" се оттегли и свърши. -Да.
Не може да прости на себе си, затова останалите трябва да страдат.
Какво ще правим сега?
Винаги съм искал да завърша гимназия.
Да науча за човешките състояния. Ами ти, Хърш?
Има ли нещо, което никога не си правил,
а много искаш да направиш? -Две момичета едновременно.
Това е много изпълнимо. -Да, готово и изпълнено.
Толкова скоро се връщате?
Още един път и печелиш подложка за кафе.
Уенди, запознай се с нашия съдружник Ричард Хърш.
Здравейте. -Здрасти.
Той търси това, което е познато на френски като "menage a trois."
Мамка му.
В момента работи само Оксана.
Ирина падна по стълбите. -Ами ти?
Кой, аз?
Не...аз не го правя за пари. -Ами, няма да ти платим.
Извинете, как се казвате? -Уенди.
Това ще е преживяването на живота ти...
Зависи от теб, дали ще го преживееш...
За мен е голяма работа.
Обещаваш ли? -Кълна се.
Добре.
Но ще струва тройно! -Би трябвало да е двойно.
Да, така би трябвало. -Док, ако обичаш...
Да...
Оксана!
Щадете го, момичета.
Ако не го бях видял, нямаше да повярвам.
Набутваше си го в прахосмукачка. -Е?
Каза, че всеки ден, независимо дали гледа телевизия или слуша радио...
Знаеш ли крайната част на прахосмукачката...
Накрайника и?
Дюза. -Дюза.
Все едно да махнат дръжките на дивана, тоест къде ще си завираш оная работа.
Няма значение, защото така ти се разтяга.
И оная му работа ставаше все по-голяма, и по-голяма.
Има и други начини. Като някакъв китайски буркан.
Пускат пчели в него. Слагаш си го на оная работа.
И пчелите ти жилят кура.
Леле. -Става надут и огромен.
Да, но къде го слагаш?
Незнам, повече е за шоу. -Няма никакъв смисъл.
Хърш е горе от доста време. -Добре за него.
Ето го и него!
Е, работи ли тръбата? -Може да се каже.
Добре...стига толкова. -Незнам английската дума за това, което чувствам.
"Изненада"? -Май се думата е "страст", скъпа.
"Любов"! Това е близо. -Добре...
Не знаех, че го можеш -Аз знаех.
Хърш! -Здр...о...добре...
Като реклама за дъвки. -Другите мъже ще са ми безинтересни.
Спокойно, ще го преодолееш. -Обади ми се.
Чао. -Благодаря ти.
Хей Хърш, кой знаел, че си луд в леглото, а?
Трябва да се чувстваш страхотно. -Не чак толкова.
Защо, по дяволите, не?
Чувствам се ужасно, никога не съм изневерявал на жена си.
Хърш, за бога, мъртва е от векове!
Бяхме женени 40 шибани години, това не се преодолява лесно.
Намали! Ченгетата още не ни преследват.
Адреналинът ме държи нащрек. -Ако намалиш още, може да заспим.
Какво беше това? -Какво по...
Това от нас ли е? -Какво беше това?
Мамка му, от багажника е. Има някой в багажника.
Да. -Добре.
Отбий. -Отбий, това не е добре.
Има човек вътре.
Мамка му, тук е. -Тук.
Всички на 3, става ли? -Гледай как го правя.
Едно...две...три!
О, човече...
Извади кърпата. -Добре.
Исусе Христе, кой караше!? -Аз.
Господи!
Как попадна тук? -На ваканция съм!
Как така? -Измъкнете ме.
Добре.
Замръзвам! -Само секунда.
Ти кой си? -Твой приятел. Сложи това.
Мой приятел? -Хърш, изслушай ме.
Дай ми гащите си. -Защо?
Гола е. Трябва да сложи нещо.
Не, няма начин. -Стига де, гола е!
Дай гащите. -Дай и твойте!
Не давам мойте.
Дадох и сакото си. Гащите са ми важни. Хайде, дай...
От кога ти решаваш чий гащи са важни, и чий не?
Не ти трябват, ще караш! Защо са ти като ще караш?
Не ми трябват!? -Аз трябва да излизам и да ходя...
Не си давам шибаните гащи. Точка.
Добре.
Това ли е последната ти оферта? -Не правя никакви оферти.
План Б.
Док!
Добър ден. Продавате ли женски дрехи?
Изглежда ли ви така?
Приятелят ми Ви зададе въпрос. Учтив въпрос.
Отговорете му учтиво.
Не чуваш ли добре, старче? Или си тъп?
Видяхте ли? -Крошето ти още е супер.
Смяташ ли? -Да.
Мислех, че мога и по-добре. -Супер беше, имаше и добър отзвук.
Мерси, че го каза.
Той е добре.
Сметката?
Трябва да научим някой неща за нея.
Ето я.
Вижте, дрехите са тамън.
По-добре ли си? -Малко. Умирам от глад.
Е, Силвия, защо не продължим разговора откъде спряхме.
Седях си и чаках такси.
Някаква кола отбива. Хубава кола, хубава усмивка.
Пита ме дали искам превоз.
Закаснявах, и казах добре.
Не трябва да се возиш с непознати. -Начукай си го.
Добре.
"Начукай си го", харесвам това момиче.
На задната седалка имаше някакъв друг, който не бях видяла.
Вързаха ме и ме заведоха в някакъв склад. Имаше още някакви, които се хилеха.
Сколо вече бях гола. Досещате се какво последва.
Не си ги виждала преди? -Никога.
Сама ли се натиках в багажника, смяташ?
Как сте всички тук?' -Добре, мерси.
Не знаех, че имаш толкова много приятели. -Аз също.
Кажете ако искате още нещо. -Добре сме, мерси.
Загубила съм съзнание.
Събудих се гола в багажника.
А сега седя с вас тримата облечена в костюм на корейски чистач.
Кучето ми се казваше Силвия.
Обичам това куче. Мисля за нея всеки ден.
Толкова ми се иска да можех да забравя.
Къде беше складът?
Кажете къде открихте колата, и ще ви покажа.
Откраднахме я.
На улица "Родни" от братята Джаргониу. Пълни загубеняци, кретени.
Животни.
Може би, можем да помогнем.
Как?
Какво, ще ги пречукате с няколко клещи?
Това е само началото.
Мамка му! Какви сте вие?
Помниш ли това? -Бебчето ми, липсваше ми.
Г-н Хърш.
Помниш ли ме? Правя така.
Какво време е? -Не знам, какво е?
Време да сритваме задници или да дъвчем дъвки.
Познайте какво.
Дъвките ми свършиха.
Хей, Вал! -Да?
Точно като в старите времена, нали?
Не, по-добре е.
Да...защо?
Защото сега можем да го оценим.
Точно така, това е. -До после.
Ще съм тук.
Значи, разпознаваш мястото.
Показваш ни го. После изчезваш.
Просто трима разходащи сме. Нищо подозрително.
Ето го.
На ъгъла.
Добре.
Сега трябва да се прибереш, Силвия. -Не, искам да гледам!
Не, скъпа. Никой е ни гледа като работим.
Може да са 5-6 мъже там.
Само срещу нас двамата, може да не се развие по план.
И какво, мога да помогна. -Прибирай се. Почини си.
Не. -Не знаем, какво има от другата страна.
Не.
Май няма да ни послуша. -Изглежда сигурна.
Няма да си тръгне. -Слушай, скъпа.
Почакай 10 минути тук и после влез.
Защо ми помагате?
Не разбирам въпроса.
Даже не ме познавате. -Вярно, но...
Същевременно те познавам.
Гади ми се, от това, което са ти направили.
Шибани животни са! -Преди имаше последици.
Точно така.
Смятат, че мога са правят така с хората.
И да им се размине.
Е, ние сме шибаните последици.
И сега, за следващия ми номер...
Дай ми кирките.
Сигурно е отворено.
Прав си.
Хей, момечета, какво става? -По дяволите, как влязохте?
Приятели на Силвия сме. Помните ли Силвия?
Голото момиче, което натикахте в багажника си?
От къде, по дяволите, знаеш за...
Добре.
Някой друг да иска да го застрелям?
Добре.
Запомнете, момчета...
Жънете това, което сте посели.
Да, искам да докладвам за голямо количество оръжия и наркотици.
Какъв е адресът?
Улица "Родни" -Знам, но кой номер?
Какъв е номерът?
Питах те нещо. -Начукай си го.
Не чух номера.
172. -172.
172, улица "Родни".
Мерси много, лека вечер.
Ти си собствения си най-голям, шибан враг.
О, леле.
Мамка му.
Добър ден, господа. -Помните ли я?
Красавицата на топките.
Май е време да си тръгваме.
Оставяме сцената.
Силви, имаш около 8 минути преди ченгетата да дойдат.
Благодаря. -Няма за какво.
Късмет, момчета. -Насладете се.
Харесвате балет, нали?
Лешникотрошачката(Nut-топки) ми беше любимо.
Ето ти пистолета.
Изцапах си сакото с кръв...
Може да се измие.
С биологични неща. Маха петната.
Какво, по дяволите, "биологично"? -Веднага маха петната.
Тези петна не се махат. Колкото и да се мият.
Петното от кръв не се мие. Не може да се разкара.
Ще ти вземем нов костюм.
Нов костюм? -Да.
Това вече е друг разговор.
Какво става тук?
Какво е това?
Винаги се проваля нещо, нали? -Да.
Поне се сбъдна последното му желание.
Събрахме се отново.
Да, събрахме се...
Е?
Мисля, че трябва да го поргебем.
Хърш.
Знаете ли, къде е Нина Хърш? -Ето там, мисля.
Нина.
Помниш ли ни? -Да. Как е пенисът ти?
Добре. Слушай, баща ти е мъртъв.
Какво? -Съжаляваме.
Откъде знаете?
Изведохме го за вечетра и... и той умря.
Къде е?
Отпред, в открадната спортна кола. На предната седалка.
Виждаш ли. -Още е топъл.
Не е минал и половин час.
Какво сте правили?
Забавлявахме се. Като в старите времена.
Замина си с гръм и трясък, -Имате ли семеен парцел или нещо...
Решихме да го погребем.
Искате да го поргебете сега?
Тази вечер?
За нас, трябва да бъде тази вечер.
Това няма да им липсва.
За теб, Хърш.
Ето, приятелче.
Мисля, че ще се радва да е до майка ти.
Купи тоза парцел когато бях на 4.
Каза ми...
"Скъпа просто ме посещавай от време на време. Казвай как вървят нещата".
Тате,
Всичко е наред.
Ти ме научи, че...
Най-доброто нещо, което човек може да е, е да бъде полезен.
Ти ми беше от огромна полза.
Винаги.
Вал, и ние трябва да кажем нещо.
Ти давай, аз не съм добър в тези неща.
Да. Мога да го направя.
Хърш беше добър приятел.
Помня как веднъж
ограбихме магазин за алкохол. И...
Той прегази куче.
Плака цели два дена, заради това куче.
И така...
Много ще липсваш
на толкова много от нас, които Господ остави тук.
Той беше свидетел на животите ни.
А не много от тях ни остава.
Сега има един човек по-малко, който знае имената ни.
Който помни детството ни.
С когото сме споделяли всеки момент.
Казват, че умираме два пъти.
Веднъж, когато дъхът напусне тялото. И веднъж...
Когато последният ни познат, спомене името ни.
И тогава...
Животът на Хърш ще бъде забравен.
Като на всички останали нещастни...
шибаняци, имали честта да живеят.
Амин.
-Амин.
Какво? -Нищо, това беше много добро.
Добро беше?
Най-доброто което съм чувал. -Смяташ ли?
Беше много добро, Вал. -Майната ти.
Благодаря ти, Валентин. -Нищо особено, аз просто...
Не. Валентин, изслушай ме.
Благодаря ти. -Няма за какво.
Благодаря ти.
Лека вечер.
Какво мога да кажа?
Е?...
Ти ли ще говориш на моето погребение?
Работя по въпроса.
Колко време ми остава?
Около 4 часа.
Бих изял една пържола. Гладен ли си?
Да. -Хайде.
И след закуска,
ще ти вземем нов костюм.
Тогава можеш да ме застреляш в главата, за да не се развали костюма.
Точно така, застрелвам те в главата.
Благодаря. -Няма за какво.
Виж, колата ми още е тук?
Изненадан си?
Кой би взел тази трошка.
Добро утро, момчета. -Добро утро, Алекс.
Рано ли станахте или просто си лягате късно.
И тази мръсотия. -Аз просто...
Градинарство. Имаме си местенце.
Среднощно градинарство. Трябва да пробваш.
Ами ти, госпожице, имаш доста дълга смяна.
Да. Аз не спя.
Харесва ми да съм будна, докато всички спят. Дава ми чувство на...
На усещане, че си жива. -Да.
Знам това чувство, повярвай ми. -Добре, какво да бъде, Док.
Яйца на очи. -Разбира се.
Аз искам пържола, гофрети, гръцки омет, гръцка салата, бананов шейк.
И още една пържола. И кафе. -И кафе.
И гофрета, ако нямаш нищо против. -Гофрета.
Намам.
Много гладен човек си, Вал.
Заминавам на дълго пътуване.
Точно когато почнахме да се опознаваме. -Жалко.
Веднага ги поръчвам. -Да.
Ще стрелям на сляпо, но Алекс, сервитьорката, е внучка ти, нали?
Да.
Трябва да й кажеш. -Ще го направя.
Така ли? Защо още не си й казал?
Не мога. -Защо? Можеш. Повярвай ми.
Истината ще те освободи, братко. -Добре, но не днес.
А кога? -Утре.
Утре? Обещаваш ли?
Утре. Ще й кажа всичко.
Добре, утре.
Последното ми ядене. -Да.
Сега, не ставай сантиментален. -Извини ме.
Заповядай. -Да.
Благодаря.
Е, Вал? -Е, Алекс?
Може ли да седна. -Да, заповядай.
Значи, Док идва тук всяка сутрин.
И си поръчва същите неща.
О, ужасът на навиците.
Аз съм. -Готово ли е?
Какъв е той?
Питам се това са повечето клиенти, но...
За него най-много. -Не знам...
Какъв си го представяш?
Умолявам се за милост.
Умолявам се, само това искам, милост. Знам, че беше единствения ти син, знам какво ти е...
Умоляваш се? Умоляваш се?!
"Моля" няма да върне единствения ми син!
Виж колко ще ти помогне "моля"!
Тук милостта ни свърши. -Защо?!
И без това скоро ще умре, дай му още няколко години. Какво значение има...
Какво е шибаното значение?...
Как е Алекс, шибаняко? -Какво?
Алекс знаеш за кой говоря. Залагам лявата си топка, че виждаш кучката точно сега.
Ще бъде жалко да видим такова младо маце, в някакъв ужасен инцидент.
Пълна загуба, нали?
Не би го направил. -Найстина ли? Сигурен ли си?
Мисля, че е човек, който знае какво е да си сам.
Какво е да живееш живота с много разкаяния.
И може, би идва тук само за е да около хора. Дори да е за половин час.
Просто да е около хора.
Точно така. Абсолютно вярно.
Понякога, това което си представяме,
и светът, не са различни неща.
А понякога за абсолютно същото.
Да. Така си мислех.
Довърши онзи шибаняк, или инциденти могат и ще станат.
Храната ти е готова. Иска ми се да можехме да говорим повече.
И аз. Беше приятно да си поседим. -Да.
Отворена ли е църквата? -Винаги е отворена.
Аз ли почвам или Вие? Забравил съм.
Вие. -Добре...значи...
Прости ми Отче, съгрешил съм. -От кога не сте се изповядвал?
Плюс минус 60.
Добре.
Сега изповядай всеки един сериозен грях, който те е отделил от Христос
А не, ще ми отнеме завинаги, отче.
Може ли само днес каквото се случи?
До тук,
Застрелях един в капачката и един в ръката.
Откраднах доста предписани лекарста и една жестока кола.
Ударих корейски продавач в лицето. Откраднах му дрехите.
И изчуках руска проститутка четири пъти.
Всичко това, днес?
От вчера по обед, да.
Но направих и добри неща. Аз...
Погребах приятел.
Помогнах на млада жена, да си върне живота.
Облекчих болката на най-добрия си приятел.
И за...28 години
си държах устата затворена.
Е?
Мога ли да кажа Света Богородица и да свършваме?
Не мисля, че със Света Богородица ще можете да се измъкнете този път.
Прав сте.
Прав сте, предполагам.
Губя времето и на двама ни.
Ето, вземете това.
Какво е това? -За безпокойството.
Не, не, не. -Вземете си пържола. Вземете ги, отче.
Няма да ми трябват за където отивам.
Какво? -Е?
Получи ли опрощение?
Почти.
Да видим за костюмите.
Побързай.
Ами този? -Какво? Хазарт ли ще играя?
Хайде да сме сериозни. -Добре.
Дойдохме за костюм, ше го намерим. -Ами този?
Какъв размер е? -42 "дълго".
Аз нося 40 "нормално".
Ти каза "не плачи".
Ти да не плачеш. За мен нищо не сме казали.
Добре. Този?
Чудесен е. -Ще ти седи супер.
Платовете просто ти лягат добре. -Смяташ ли?
Абсолютно.
Защо ти не пробваш? -Не, добре съм.
Гардеробът има нужда от помощ. -Смяташ ли?
Да. Не те обиждам, но...
Но какво? -Какво?
Изглеждаш сякаш ще ходиш да играеш покер.
Ето. -Предпочитам черно.
Прав си. Черното ти отива.
Ето черно. Какво мислиш?
Не мога да си го представя като ежедневно облекло. Не се виждам.
Виж ги тези, Пол. Виж ги!
Пробват дрехи!
Пазарувате?! -Какво?
Как така "Какво"?
Не трябва ли да правите нещо друго?
"Пляскайте с ръце" се досети, Док. Вече не ти стиска.
Лари, моля те!
Преди това, трябва да научиш нещо.
Тук!
Ти...
Обади се на "Пляскайте с ръце" и му кажи да не ми се меси. Ще се справя.
Отивай.
Добра работа. -В старите времена,
от удара ми щеше да е свършен.
Признай, беше приятно, нали?
Адски вярно.
Беше приятно.
Виж се само. Изглеждаш супер.
Не, ти изглеждаш супер. -Така ли?
Да.
Чувствам се супер.
Това казвам, смяна на гардероба може да е от полза.
Определено. -Да.
Може ли? -Заповядай.
Чух това...мамка му!
Видя ли? -Да.
Добре беше, раздвижих се.
Жив е.
Е? -Е?
Колко е часа? -Време е.
Вече?
Съжалявам.
Той го очакваше нали? -Не.
Времето не чака мъжете.
Така е.
Ще ми липсва пролетта.
И цветята ми.
Птиците, които се връщат.
Песента им.
Целият свят.
Който се подновява.
Твоето шибано лице.
Видя ли? Този път не беше неловко.
Не беше.
Ало? -Алекс.
Какво мислиш за изгревите ми?
Мисля, че са красиви.
Искам да знаеш някой от нещата, които си мислех...
виждах и чувствах.
Знам.
Знам, че приличат на изгреви, но всъщност рисувах тебе.
В гардероба, на последния рафт има кутия от обувки.
Остави телефона, отвори я. Ще почакам. Не бързай.
Док, прекалено много е.
Не. Това е всичко което има.
Добре дошла у дома. Наемът е платен за година.
Не е много, но е твое.
Как така? Кога ще те видя пак?
Не знам.
Обичам те, Алекс.
Дядо, и аз те обичам.
Трябва да тръгвам сега.
Сигурен ли си, че искаш да го направиш?
Може да размислиш.
Знам. Но няма.
Погрижи се за Алекс.
Гордея се с теб.
"Утрето" стана днес.
Обикновено така става.
Е?...
Какво да бъде?
Дъвчене на дъвки или сритване на задници?
Дъвките ми свършиха.
Дай си пистолета!
Превод и субтитри: interneda HELL CREW TEAM