- Mai vrei una ? - Nu, ajunge.
Ai face bine să te angajezi undeva.
Nu ai slujbă, așa că nu ai nici bani.
Știi că banca o să te dea afară din casă.
Al treilea împrumut te-a terminat.
Ar fi trebuit să vinzi casa cu ani în urmă, frate.
Cresc miza...
cu patru cenți.
Ai nevoie de o slujbă, omule.
Wilson Ryder caută oameni pentru noul său proiect rezidențial.
Așa ?
Acolo lucrez și eu.
Da ?
Îl găsești acolo mâine. Întreabă-l !
Da, poate asta voi face.
„Poate”?
Te crezi ceva prinț care nu are nevoie să muncească ?
Te-ai descurcat până acum.
Dar îți vei pierde casa.
Vei ajunge ca bătrânul Brad, vei locui în garajul cuiva,
țipând la păsări și mâncând pâine uscată.
Clara, dragă ! Clara !
De ce mă cerți așa ?
Afurisitule !
De câte ori te-am rugat să nu-mi spui așa ?
Charles !
Clara !
Clara, dragă !
Vrei să-mi spui că nu sunt vrednic, Clara ?
Vai, Clara !
Încetează !
- Ce te-a apucat, Clara ? - Vrei să încetezi ?
- Du-te naibii, Clara ! - Ce ?
Ce naiba ?
Da, du-te naibii !
Încetează !
Gata ! Omule !
Mereu îți faci de cap, afurisitule.
- Ești ridicol. - Du-te naibii !
Bine, Clarence !
Să mergem acasă !
- Bine. - Pa, Clara !
- Vezi, tu... - Încetează !
Sunt bine !
Ești un puturos ingrat.
Sper să-ți pierzi casa.
Lasă-mă !
Minunat !
Bun-venit SAG HARBOR HILLS
COMUNITATE TRADIȚIONAL AFRO-AMERICANĂ FONDATĂ ÎN 1950
Dl Charles Blakey ?
Da, sunt Blakey.
- Aveți un subsol complet, dle. - Ce am ?
Un subsol în care omul poate sta complet ridicat,
care are și electricitate și apă curentă.
Îmi pare rău, dle. Casa asta nu e de vânzare.
Vreau doar să închiriez.
Vara s-a terminat.
Îmi cer scuze.
Anniston Bennet.
Sunt din Greenwich, Connecticut.
Vreau să închiriez subsolul dv. pe câteva luni, dle Blakey.
Îmi pare rău, dle Bennet, dar casa nu e de vânzare sau de închiriat,
dar sigur găsiți agenți imobiliari în oraș care vă pot ajuta.
Poate că acum nu e momentul potrivit.
Mai gândiți-vă și sunați-mă !
Poate discutați și cu soția dv.
Nu am soție sau coleg de cameră.
Înțelegeți ? Locuiesc singur și îmi place așa.
Mulțumesc mult pentru timpul acordat, dle Blakey.
Sunați-mă dacă vă răzgândiți !
ANNISTON BENNET GRUP DE INVESTIȚII TANENBAUM ȘI ROSS
Totul în regulă, Charles ?
- Da, totul e în regulă. - Ce a vrut să-ți vândă ?
Nu l-am întrebat, nu cumpăr nimic.
Încă o casă de calitate în curând...
- Salut ! - Salut !
Mulțumesc.
BANCA SAG HARBOR UNION
Ce cauți aici ?
Vreau doar să vorbesc cu tine, verișoară.
M-am dus la noul șantier al lui Wilson Ryder azi.
Are șantiere noi cât încape,
dar nimic pentru mine.
S-a uitat la mine ca la un rahat.
Charles, toți te-am sprijinit
de când a murit mama ta, dar ai întrecut măsura.
- M-am săturat... - Îmi pare rău.
Ce legătură are asta cu ce spun eu ?
Pe bune ? Îți meriți soarta.
- Charles ? - Da ?
Un bărbat de la bancă a trecut pe aici săptămâna trecută.
Banca vrea să-ți cumpere casa și să-ți stingă datoria.
Poate că ar fi mai bine așa.
Alo ?
Mătușă Peaches, salut !
Charles !
Ce mai face familia ?
Toți sunt bine.
Asta e bine. E bine.
Nu te-am văzut de mult, Peaches.
Vreau să te întreb ceva.
- Nu prea am timp, Charles. - Nu.
Te rețin doar un minut.
Ascultă ! Am fost nevoit să iau un împrumut pentru o lucrare importantă la casă
și am nevoie...
de 2.500 pentru restanțe.
Sunt în căutarea unei slujbe, dar nu prea se fac angajări, așa că...
- Peaches ? - De ce îmi faci asta ?
Ce-ți fac ? Ce ?
Charles, casa aia este a familiei noastre de opt generații.
Te-ai născut acolo. Mama ta s-a născut acolo.
Știu asta, Peaches.
De asta vreau să păstrez casa în familie,
deci, dacă mi-ai putea împrumuta banii...
Nu te-am văzut de la înmormântarea lui Brent,
iar acum mă suni să-mi ceri iar bani.
Nu te pot ajuta, Charles.
Dacă biata ta mamă te-ar vedea...
Mama mea e moartă.
Las-o naibii în pace !
Fir-ar !
Du-te naibii !
Alo !
Ați sunat la Grupul de Investiții Tanenbaum și Ross.
Anniston Bennet...
... vă va contacta în cel mai scurt timp posibil.
Vă rugăm să vă lăsați numele și numărul după semnal.
Salut, dle Bennet !
Sunt Charles Blakey din Sag Harbor.
Dnă Littleneck, ce cautați aici ?
- Grădinăresc. - În curtea mea ?
Nu pot curăța toată mizeria asta, dar pot salva trandafirii mamei tale.
Trebuie tunse înainte să vină gerul.
Oricum, am terminat. Mă duc să pregătesc cina pentru Chastity.
În amintirea lui VALERIE BLAKEY
Parcă ar fi o criptă aici.
Unchiul meu spunea că trăiesc fantome aici.
Că ies din morminte, vin aici și joacă cărți toată noaptea.
De fapt, e doar un morman de vechituri.
Da, poate ar trebui să le dau foc.
Aoleu !
Omule, asta pare o antichitate valoroasă.
Înțelegi ? Albii, omule.
Ar da pe loc 500$ pe un scaun vechi.
Să fac un târg de curte ?
Pe naiba, omule !
Vorbește cu un comerciant de antichități !
Sunt câțiva în East Hampton,
dar s-ar putea să te tragă în piept.
Ce știi tu despre asta ?
Vara trecută am renovat magazinul de antichități al unei tipe.
Sunt sigur că, dacă o chemăm să se uite la lucrurile tale,
ar putea negocia cu alți comercianți și v-ați putea înțelege.
Cum o chema ?
Zece la sută.
Bine.
Pentru acei 10%, mă ajuți să mut toate astea sus, bine ?
- Dl Blakey ? - Eu sunt.
Salut ! Sunt Narciss Gully.
- Spune-mi Charles ! - Bun.
- Intră, te rog ! - Mulțumesc.
- Asta e casa ! - Minunat !
- Pot să... - Da, mulțumesc.
Asta e frumoasă.
E un model deosebit, de con de pin.
Are cel puțin 150 de ani.
- Pe bune ? - Da.
Oare valorează ceva ?
Cu siguranță e interesantă. Da.
Stilul clădirii nu e unul obișnuit pentru partea asta a orașului.
Da, familia mea locuiește aici de opt generații.
Asta explică dimensiunile.
Strămoșii sigur au fost vânători de balene.
Știi ceva despre istoria familiei ?
Alo !
Am venit să văd ce fac cei 10% ai mei.
Salut, Richard !
Salut ! Arăți bine.
Frate, pot folosi puțin telefonul tău ?
Da.
N-am mai văzut pernă din piele de căprioară.
Nu e căprioară.
- Nu ? - E hermelină. Sau nevăstuică, probabil.
Se vede după blana albă de pe burtă.
- Cusăturile sunt altfel. - Ești vânător ?
Nu.
Tata m-a învățat despre animalele din zonă, așa că...
- Înțeleg. - Da.
Ieșim la o cafea,
după ce văd ce mai e pe aici ?
Vreau să-ți prezint posibilitățile.
- Da. Categoric. Sigur. - Da ?
- Îmi permiți să... - Da. Sigur.
Știi că n-o să mai urc, așa-i ?
Ricky ?
Închide telefonul, omule !
Ascultă ! Te sun peste cinci minute, bine ?
Bine. Frate !
Tocmai încerc să închei o afacere, iar tu mă bați la cap.
- Am nevoie de niște bani, omule. - Pentru ce ?
Narciss vrea să ieșim la o cafea.
- Înțeleg. - Nu.
Nu. Nu e asta.
Dacă n-am bani nici s-o invit, poate va încerca să mă tragă-n piept.
Îți dau 10% dobândă.
Ridicol, omule.
Charles, poți să vii aici, te rog ?
E totul în regulă sau...
Da, doar că...
Nu mă așteptam să găsesc așa ceva aici.
Charles, strămoșii tăi
probabil au adus astea din Africa de Vest, Guineea sau din Mali.
Sunt primele găsite în această parte a statului
și ar dovedi o teorie pe care o susțin de foarte mult timp,
și anume că ai noștri sunt aici de mai mult timp decât se vrea...
Ești bine ?
Da.
Doar că... Mă gândeam că probabil
aș fi aruncat toate astea dacă nu m-ar fi oprit Ricky.
Sigur ești bine ?
Da.
Scuze, eu doar...
Nu știu prea multe despre lucrurile astea. Eu sunt doar...
Până acum nici nu știam de jumătate din astea, deci,
sincer, eu doar...
Eu doar am nevoie de bani.
Da, sigur.
Picturile, dacă au
valoare artistică, ar putea fi vândute la preț bun.
Mobila e din secolul al XIX-lea sau mai veche,
deci întregul lot, fără măști,
ar putea valora între 40-100.000. Probabil mai aproape de 40.
Fir-ar ! Patru miare fiindcă știu cu cine să bați palma ?
Ești bine ?
Da.
Da. Ieșim la cafeaua aia ?
Nu, am o invitație la un dineu.
Poate săptămâna viitoare ?
Bine, sigur că da.
Deci ce... Ce urmează acum ?
Voi reveni și voi fotografia și voi adnota totul,
voi pune anunț în buletinele informative potrivite
și voi lua articolele pe rând, pe măsură ce se vând.
Cât durează până văd bani ?
Comercianții de antichități răspund cam în trei luni,
iar muzeele, cam în nouă.
Acum trebuie să plec.
- Sigur. Da. - Da.
Charles, ar trebui să ai grijă să nu le ia cineva.
Bine ?
- Bine. - Bine.
Te conduc la ușă.
- Pa ! - Mulțumesc.
Mulțumesc că ai venit.
Bun. Charles ?
Da ?
Bethany vrea să vină aici diseară. Înțelegi ce spun ?
Niște rude dorm la ei.
- Știi cum e mama. Nu putem merge la mine. - Sigur.
Minunat. I-am spus deja că mă duc s-o iau la 17:00 și...
Da.
Mulțumesc.
O să iau ceva de mâncare și ne vedem mai târziu, frate.
Alo !
Domnule Blakey !
Anniston Bennet.
Da, domnule Bennet.
Ești dispus să-mi închiriezi subsolul ?
Sunt dispus să discutăm.
Îți plătesc 1.000$ pe zi, timp de 65 de zile.
Ce ?
Lucrurile mele vor fi livrate până pe 1 noiembrie, când voi veni și eu.
Voi veni cu ultimul tren din acea zi,
iar tu va trebui să mă iei de la gară.
Ai spus 65.000$?
Asta e oferta mea, dle Blakey.
10.000 în avans, 25.000 la sosire.
La sfârșit, voi achita ultima tranșă de 30.000.
Toate plățile în numerar.
Singurul lucru pe care ți-l cer acum
e să nu spui nimănui despre înțelegerea noastră.
Nimic ilegal, așa-i ?
- Nici vorbă ! - Bun.
Doar vreau subsolul tău timp de două luni și sunt dispus să plătesc.
Ce zici ?
- Bine. - Deci ne-am înțeles ?
Mulțumesc. Ne vedem pe 1 noiembrie.
Cheamă-ți amicul !
Ești nebună, știi ?
Ce apetisant ! Sunt lihnită !
Sigur ai timp să mănânci ?
Din câte mi-a spus Ricky,
erai obosită și voiai să mergi la culcare sus, dar...
Am venit să vă văd și să mănânc și niște cârnați.
Ricky mereu vrea să...
- Ești o pacoste. Ciudatule ! - Așa. Bine.
Da !
Nu !
Fir-ar !
Nu !
Tragedia în desfășurare în Rwanda, în Africa Centrală
e tot mai gravă.
Secretarul general al ONU, Boutros Boutros-Ghali,
a spus astăzi că există dovezi clare că ambele părți adversare
în războiul civil violent se pregătesc să masacreze din nou civili.
Rwandezii îngroziți fug în toate direcțiile,
zeci de mii de oameni încearcă să treacă peste granițe...
... dar sunt opriți...
Deshidratarea, dizenteria, chiar și holera sunt toate...
iar grupurile umanitare, inclusiv Medicii fără frontiere,
fac tot ce pot.
În comunicatul special, publicat de Casa Albă,
președintele Clinton a numit asta cea mai gravă criză umanitară
și a alocat ajutor suplimentar de 135 de milioane de dolari,
deși mulți se tem că, pentru rwandezi, e insuficient și tardiv.
Situația este agravată de faptul că guvernul din Zair
a amenințat cu închiderea granițelor
dacă fluxul de refugiați devine copleșitor.
Mulți dintre refugiați sunt...
Charles !
Charles ?
Nu dormi ?
... tovarășul său indian credincios, Tonto.
Scuze. Credeam că te uiți...
Voiam doar niște apă, dar Ricky doarme.
În acele zile palpitante, Călărețul Singuratic pleacă la drum iar.
M-am tot gândit la tine.
Cum adică ?
Mă gândeam că nu te-am văzut de mult.
S-au întâmplat multe.
Ce s-a întâmplat, Charles ?
Cum adică ?
De ce n-ai plecat încă ?
Nici tu n-ai plecat.
M-am tot plimbat în fața casei, încercând să-ți atrag atenția.
Mi s-au tocit pantofii de la atâta umblat.
- Am observat. - Ce ?
- Am observat. - Atunci, de ce n-ai zis nimic ?
Mama ta m-a alungat de pe peluză. Lua-te-ar naiba !
Mă tem și să înjur,
parcă m-aș teme că mama ta mă va pârî tatălui meu.
M-a surprins când Ricky a spus că n-ai plecat.
Credeam că o să pleci și o să închiriezi casa.
- A trebuit să-l îngrijesc pe unchiul meu. - Da.
A fost îngropat și ticălosul ăla, slavă Domnului.
Scuze, n-ar trebui să spun asta.
Nu, ai dreptate iar.
Nu a fost...
Duc o viață singuratică.
După Brent...
m-am împotmolit.
Nu puteai să pleci ?
Nu puteam nici să mă mișc.
Ieșim să luăm micul-dejun mai târziu.
Vii cu noi ?
Da, o clipă !
Charles Blakey ?
- Da. - Livrare pentru subsol.
Ai documente ?
Doar asta.
Bună dimineața, dnă Littleneck !
Ce mai faceți ?
Chastity e bolnavă, nu pot să fumez în casă.
Încerc s-o plimb în cameră de două ori pe zi.
Dar mi-e din ce în ce mai greu s-o ridic.
Transmiteți-i salutări, bine ?
- Îmi pare rău, Charles. Îmi permiți... - Îți pare rău ?
Știi ce ? Ești un ticălos, John.
Banca ți-a oferit multe șanse să...
Taci din gură !
Ai ațâțat tot orașul împotriva mea, John.
Vrei să spui că nu ?
Nu contează ce crezi că s-a întâmplat,
banca va trebui să-ți confiște casa
dacă nu se achită o sumă mare până la sfârșitul săptămânii.
PREMIUM FĂRĂ PLUMB
- Domnule Blakey ! - Domnule Bennet !
Toate sunt aici.
Cred că le-am uitat pe alea.
Nicio problemă !
O să le iau de aici.
Îți place burbonul ?
- Da. - Adu niște pahare !
Bine.
Perfect.
- Cum îl bei ? - Cu multă gheață.
Tata spunea că albii adoră frigul,
dacă ar face baie în apă rece, tot ar pune gheață în whisky.
- Îți place fără gheață ? - Da.
Sănătate !
Fir-ar, îți alunecă pe gât !
L-am cumpărat în Osaka.
Spune ce vrei, dar japonezii se pricep la whisky.
Chiar.
Spune-mi despre tine, dle Blakey !
Ce vrei să știi ?
Orice ești dispus să împărtășești.
Îmi știi numele și știi unde locuiesc.
E mai mult decât majoritatea oamenilor știu.
Cum ai ajuns în Sag Harbor, dle Blakey ?
N-am plecat niciodată. Nu cu adevărat.
Ai familie aici ?
Da. Toți sunt în fundul curții.
Sunt singurul Blakey în viață.
Iar eu sunt ultimul Bennet.
Sunt doar curios.
Cu ce vă ocupați mai exact ?
Cu recuperări.
Să presupunem că știi că sunt comori îngropate
sub casa altcuiva.
Să zicem că sunt diamante.
Să zicem că ești singurul care știe că sunt acolo.
Doar tu le poți scoate de acolo.
E pur și simplu furt.
Nu. Diamantele există doar pentru omul care le-a imaginat.
Există doar pentru omul care știe cum să le scoată.
Aici intervin eu.
Localizez comoara și cumpăr imobilul în care se află,
apoi iau un comision din valoarea comorii recuperate de mine.
Comoara e a altcuiva, iar tu o iei.
Oricum o întorci, tot furt e.
În zilele noastre, se numește globalizare, externalizarea costurilor de afaceri.
Apropo de asta...
25.000, cum ne-am înțeles.
Da, bine, așa.
O să încep cu cutiile astea.
Ia sticla !
E un cadou.
Bine. Mulțumesc.
Dle Blakey, aș putea primi o cafea dimineața ?
- Da, sigur. - Simplă, te rog.
Ai nevoie de o pătură sau ceva, în caz că vrei să te odihnești ?
Nu-ți face griji ! Nu dorm mult.
Bine.
Din Coreea.
Poți să te caci în chestia asta luni de zile și tot o să miroase a liliac.
De ce nu iei loc, dle Blakey ?
- Nu am nevoie. - Te rog, să nu stăm !
- Nu, vreau explicații ! - Pot să-mi primesc cafeaua mai întâi ?
Poți să ieși și să ți-o iei singur.
Te rog, stai jos !
Ți-am închiriat subsolul
fiindcă vreau să stau închis în cușca asta în următoarele 65 de zile.
În acest timp, va trebui să-mi aduci de mâncare
și să te ocupi de întreținerea incintei.
- Vrei să fii închis ? - Da.
Ce naiba ? Nu sunt servitorul tău, omule.
Mi se pare ciudat.
De fapt, nu e. De-a lungul istoriei,
au existat mulți care s-au izolat de lume.
Urcă pe munți și stau în peșteri, meditând fără oprire luni de zile.
Se auto-flagelează și practică abstinență sexuală.
Ai închiriat subsolul meu...
- Nu fac altceva. - ... nu o temniță sado-maso.
M-ai păcălit.
Ba nu. Nu m-ai întrebat.
Știai cât trebuia ca să-mi accepți oferta. Nu e nimic rău în asta.
Nu, ieși de acolo acum !
- De ce ? - Ești prost sau ce ?
Dacă vine poliția
și găsește un alb încuiat în subsolul meu...
Vor găsi un bărbat care stă de bunăvoie aici.
Hai să facem o înțelegere !
Să procedăm cum ne-am înțeles !
Apoi, peste două săptămâni, dacă și atunci vrei să plec, o să plec.
Dar, dacă mă lași să rămân,
îți voi plăti sumă dublă la final, în numerar.
Ce ai de gând să faci aici ?
Să citesc, să contemplez, poate să scriu.
Nu poți merge la un hotel sau...
În lumea mea, sunt cunoscut
și unii mă cred important pentru banii lor.
Nu vreau să mă găsească nimeni aici.
Vreau timp pentru mine.
Da, bine.
Mulțumesc.
Poți să speli vasele cu asta.
Ingenios.
Dle Blakey, te pot ruga să-mi dai una dintre cărțile mele ?
Pe care o vrei ?
Primul volum din Povestea Civilizației.
Pari încordat, dle Blakey.
Mama spunea că nu e nimic nou sub soare.
Avea dreptate.
Asta este ceva nou.
Nu e atât de rău, așa-i ?
Nu eu sunt cel încuiat într-un subsol rece.
O poți considera călătorie spirituală.
Închiriezi o cameră și încui o ușă.
- Atâta tot. - Încerc să dau un exemplu.
„Exemplu”?
Nimeni nu te cunoaște aici, nu-i așa ?
Oricum, încerc.
Bine. Călătorie spirituală plăcută !
Arhitecții timpului: Explorări de Anniston Bennet
Charles !
Salut !
- Salut ! - Ai voie să ieși din casă ?
Da. Taci !
Ce cauți aici ?
Donez niște cărți din subsol.
Cine ești tu și ce i-ai făcut lui Charles ?
Clarence a spus că te-a văzut la gară.
Da.
A zis că aveai ceva ciudat în privire.
Nu știu. Cred că trebuie să plec de aici. Definitiv.
- Să pleci din Sag Harbor ? - Poate.
Nu știu. Toate sunt aiurea.
Frate, ce ți se pare aiurea ?
Ai făcut facultate. Nu faci muncă grea.
Ce mai face Bethy ?
Fata aia m-a pus pe gânduri, omule.
Mă gândesc să încep o afacere serioasă,
pentru o viață mai bună, pentru noi.
Bethy vrea să se mute în sud.
Are rude lângă Atlanta,
vrea să deschidă un salon de înfrumusețare cu verișoara ei.
Nu știu dacă vreau să ne mutăm, dar îmi place când vorbește despre noi.
Dăm o petrecere la Clarence peste două săptămâni.
Vine toată lumea. Raylene gătește.
O să vii, așa-i ?
Cum să dăm o petrecere fără amicul meu ?
- O să... - Poate pleci din oraș până atunci.
O să încerc. Încerc.
Vine și Narciss.
- Și ce dacă ? - Omule !
Vede ceva la tine. Tu nu-ți dai seama.
Domnule Bennet !
Spune-mi Anniston ! Cred că nu mai e nevoie de politețuri.
Bine. Anniston, cum te simți aici ?
Să fiu sincer, nu e cum mă așteptam.
Mă simt ciudat, închis aici.
E grozav pentru citit. Desenez din amintiri.
Nu observ trecerea zilelor, știu doar când cobori tu.
Nu știu ce se întâmplă în lume,
dar Renașterea pare să fi avut loc azi-dimineață.
Nu te va căuta nimeni ?
Pe tine te caută cineva, Charles ?
Cu toții dispărem uneori, nu ?
Mergem la muncă, ieșim să luăm pâine.
S-ar putea să dureze cinci minute. S-ar putea să dureze o noapte.
Uneori uiți să suni sau trebuie să mai stai o zi.
Uneori te îndrăgostești de cineva sau faci accident.
Într-o zi, nu te mai întorci.
Oamenii sunt îngrijorați la început. Dau telefoane la poliție și la spitale.
Nu au somn.
Unii sunt atât de apropiați de cei dragi lor, încât mor fără ei.
Dar cei mai mulți dintre noi, nu. Cei mai mulți ne adaptăm.
Mor oameni zilnic.
Tu nu ești mort.
Ești în viață. Nu te-ai pierdut.
Ești într-o groapă în pământ, citești cărți și bășești fulgi de porumb.
Ai dreptate.
Ce determină un om să se încuie ca să se distreze ?
Asta nu e distracție.
Poate că distractiv nu e, dar scump, da.
Mi-am pierdut interesul pentru bani cu mult timp în urmă.
Doar cei care au mulți pot vorbi așa.
Sper din suflet că îți face plăcere să-mi cheltui banii, Charles.
Vorbesc serios.
Ai fost vreodată în Africa ?
Da.
Ce zici de asta ?
- De unde o ai ? - Sunt ale familiei mele de mult.
Încerc să aflu de unde provin, ce înseamnă.
- Mă gândesc să le vând. - Ai un briceag ?
Cu plăcere.
Cobor imediat !
Scuze.
Accepți...
Grozav. Mulțumesc.
Îți rămân datoare. Bine. Pa !
- Charles ! Salut ! - Salut !
M-am gândit să trec pe aici.
- Ce costum frumos ! - A fost al tatălui meu.
- Asta explică croiul. - Avea multe, așa că...
Le purta la muncă ?
Nu. A fost măcelar în Southampton, așa că...
Cred că le-a purtat ca să se simtă bine.
Poate că l-am îmbrăcat de dragul tău.
E o ținută frumoasă.
Tocmai am făcut cafea. Vrei ?
Da, sigur. Mulțumesc.
De fapt, voiam să te sun azi.
Tot stau și citesc jurnalele pe care le-am luat din casa ta.
Sunt incredibile. Povestea unor oameni adevărați.
Ar putea umple o sală întreagă la muzeu. Așa ar trebui.
Am studiat măștile astea și am impresia...
Am impresia că încearcă să-mi comunice ceva ce știu deja,
dar cumva am uitat.
- Zahăr ? - Nu. Mulțumesc.
N-am aflat...
- Mulțumesc. - ... prea multe despre ele, din păcate.
Nu scrie despre ele în jurnale, dar am cerut ajutor.
Nicio problemă, pentru asta am venit.
Pot să pun...
- Da, sigur. - Bine, mulțumesc.
Stai să dau asta laoparte !
Deci...
mi-am adus aminte că mama spunea mereu
că familia ei, ai ei nu au fost niciodată sclavi, știi ?
Eu credeam că erau doar vorbe, înțelegi ?
Dar...
E din aur ?
Oare ce înseamnă asta ?
Nu știu.
Oare înseamnă că putem lua mai mulți bani pe ea sau...
Am o propunere pentru tine.
Chestiile astea din subsol.
Familia Blakey nu e singura care e aici de la început, așa-i ?
Majoritatea oamenilor sunt ca mine.
Ne uităm la lucrurile astea și credem că sunt doar gunoaie, nu ?
Ce-ar fi să devenim parteneri ?
Eu am o mașină.
Am o mașină, dar aș putea lua o dubă, apoi am putea...
Am putea să ne deplasăm cu mașina și să ne oferim serviciile celor din zonă,
să evaluăm obiectele lor.
- Charles ! - Am putea lua comision.
Poate ar fi fost mai bine dacă le-ai fi aruncat.
Ce ?
Atunci, nu ți-ai transforma moștenirea în marfă.
Am crezut că tu...
Ascultă ! Te anunț când primesc evaluările.
Mulțumesc că ai trecut pe aici.
Scuze.
Lucrezi în industria muzicii ?
Nu.
De ce ?
Prietenii mei credeau că asta faci. Eu nu.
Sunt Extine.
Sunt Anniston.
Anniston Bennet.
Mă ocup cu import-export.
Ce imporți ?
Orice ai nevoie.
Vin imediat.
Charles !
- Unde ai fost ? - Probleme cu mașina.
Inacceptabil.
Nu mă poți lăsa aici toată ziua fără mâncare.
- Nu pentru asta iei bani. - Am avut treabă.
Ar trebui să te dau afară în clipa asta. La naiba cu banii tăi !
Asta-i tare, având în vedere că i-ai cheltuit deja.
Știi ce ? Dacă decid să te dau afară, ți-i dau înapoi.
Nu te ambala !
- Totul e în regulă. - Nu.
Nu e totul în regulă.
Trebuie să-mi spui de ce te ascunzi aici !
- Am nevoie să fiu aici. - De ce ?
De ce ? Nu mă mai aburi, omule !
Știu că ai comis ceva infracțiune.
- De asta ești aici ? - Da.
- Ești căutat ? - Nu, jur.
Ai încercat să mă aburești în toate felurile.
Dar, dacă te ascunzi de lege
și poliția urmează să-mi intre în casă,
jur că te scot afară în clipa asta.
Charles, jur pe Dumnezeul tău că nimeni, nicio forță armată a statului
nu mă va căuta aici.
Chiar dacă ar veni,
fățarnicii din rândurile noastre nu mă vor putea judeca.
Cum așa ? Crezi că ești mai presus de lege ?
Deloc. De asta mă aflu aici.
Haide, omule ! Spune-mi ce ai făcut !
Nu ai nevoie să știi asta. Nu va ajuta cu nimic.
Data viitoare când agăți o tipă, poți trece pe aici mai întâi ?
Spune-i că îți hrănești câinele !
Doar un nebun care se crede rege.
S-a ars becul din lampă.
Îmi aduci un bec nou mai târziu ?
Și lasă lumina aprinsă când pleci !
- Te îmbraci, te rog ? - Orice vrei.
M-am tot gândit la măștile tale.
- Așa ? - Familia ta le are de mult ?
Am rugat pe cineva să le analizeze.
- E amuzant. - Cum adică ?
Stau aici, încerc să reflectez asupra istoriei omenirii,
relatată în cărțile astea,
iar tu crezi că-ți poți ține istoria în palmă.
De-ar fi atât de ușor !
- Nu e atât de ușor. - Chiar că nu e.
Nimic pe lume nu poate exista separat.
- Fir-ar ! - Mulțumesc !
- Vrei ca Talia să-ți aducă mâncare ? - Cine, eu ?
Nu. S-ar putea să stea în calea whiskyului.
Trebuie să mănânci. Ai slăbit ?
Se antrenează pentru călătorie.
- Ce călătorie ? - Charles spune că o să plece definitiv.
- Ce ? Vrei să vinzi casa ? - Nu pot să vând casa mamei.
- Ba da, poți. - Nu pot.
- Unde să mă duc ? - Oriunde.
- Dacă plec, cu cine o să pierzi ? - Du-te !
Dacă rămâi, poate vei avea nevoie de o iubită.
Căsătorește-te, fă copii !
Asta-i tare din partea persoanei
care-mi amintește mereu că nu pot să am grijă nici de mine.
- Bun. Deci o să pleci ? - Las-o baltă !
Ești bine, Charles ?
John Paterson.
Știți, managerul băncii.
Le-a spus tuturor că...
am luat bani din casă.
- Ce naiba ? - Fir-ar !
Da, asta am făcut.
Am luat banii și sunt sigur că i-a spus lui Wilson Ryder,
de asta nu m-a angajat.
Apoi am sunat-o pe mătușa Peaches,
să văd dacă mă poate ajuta cu ipoteca, din nou.
M-a refuzat.
Fir-ar ! Nu e în regulă. Îmi pare rău să aud asta, frate.
Mătușa are dreptate.
Are dreptate.
Cred că în tot acest timp...
m-am prefăcut că sunt un om bun, dar ghinionist.
Nu e adevărat, așa-i ?
Dacă vrei să păstrezi casa, vrei ajutor ?
Poate cu ipoteca.
Eu...
Mă duc acasă.
Bine.
Am băut prea mult.
Clarence ?
Iartă-mă dacă te-am jignit !
Nu whiskyul era de vină.
Eram invidios.
În sfârșit !
Deși văd că voi fi nevoit să-ți cer iar să-mi aduci un bec.
Taci ! Perioada de probă se termină peste două zile și apoi pleci de aici.
Nu vreau bani în plus, așa că poți să-i păstrezi.
- Avem o înțelegere. - M-am răzgândit.
- Deci ai jefuit o bancă ? - Du-te naibii ! M-am răzgândit.
- Nu te-am deranjat cu nimic. - Nu vreau să fii aici.
Vrei să știi de ce sunt aici, de fapt ?
Prima mea slujbă a fost un post de contabil în Teheran.
Șefii mei, ca să mă pună la încercare, m-au dus la o celulă
în care era ținut un om și mi-au spus să-l ucid.
Am luat arma pe care mi-au oferit-o și l-am împușcat în ochiul stâng.
Ai împușcat un om doar pentru că ți s-a spus s-o faci ?
Categoric.
Am înțeles ce se întâmplă. L-ar fi omorât oricum.
De asta vrei să stai aici ?
Nu vreau. N-am încotro.
Fiindcă l-ai împușcat pe tip ?
Da. Și ăsta e un motiv, unul minor.
Dar de ce tocmai aici ?
De ce în casa mea ?
Tipul era de culoare ?
Stai așa ! Vrei să spui că stai și îngheți în subsolul meu fiindcă ai ucis
un tip de culoare pe care eu nici nu l-am cunoscut ?
- Nu face mișto de mine, Charles ! - E ridicol.
Ești ridicol. Să zicem că sunt nebun !
Să presupunem că urăsc albii și vreau să te torturez și să te ucid !
E greu să torturezi pe cineva, Charles. Majoritatea nu au puterea necesară.
Nu ! Acum înțeleg.
Ești un alb nebun.
Iar eu m-am săturat să te aștepți
să sar ca o maimuță dresată.
Te cari de aici poimâine !
Tu ai nevoie de bani.
Ce știi tu despre ce am eu nevoie ?
Știu că ai absolvit liceul Sag Harbor.
Tatăl tău a murit în anul doi de liceu.
Amicii tăi, atunci și acum, sunt Clarence Mayhew și Ricky Winkler.
Poate că n-ai fost un elev bun,
dar ai fost vedetă de fotbal în liceu,
așa că ai intrat la un colegiu mediocru, unde ai terminat trei ani.
Sănătatea mamei tale s-a deteriorat, așa că ai venit acasă ca să o îngrijești,
dar a murit peste câteva luni.
Fratele ei, Brent, locuia cu ea. A rămas cu tine.
Bănuiesc că a vrut casa și cred că tu n-ai vrut să i-o dai.
Ai lucrat la casieria de la Harbor Union
și ai delapidat 433$ din casă.
E greu de imaginat că pentru suma asta merită să-ți pierzi slujba și demnitatea.
Dar sunt recunoscător că a fost nevoie de atât de puțin.
Ești lefter, fără perspective și ai o ipotecă de 68.000$
care te amenință cu pierderea casei părintești.
De aceea am oferit preț bun și am forțat banca să demareze executarea silită.
Din cauza ta vor să-mi ia casa ?
Da.
M-am săturat, omule.
- Charles, nu fi prost ! - Ești nebun, omule.
Dacă mă dai afară, banca va continua executarea silită.
- Nu mi-e frică de tine. - Te-ai gândit vreodată
că prezența mea în cușca asta e doar starea mea fizică ?
Problema pe care ți-o creez nu ține de asta.
Mă ameninți ?
Îmi dai, te rog, volumul întâi din Cvartetul din Alexandria ?
Spui că ai nevoie să stai aici.
Să vedem dacă vorbești serios !
În noaptea asta, tu ești prizonierul,
iar eu, afurisitul de temnicer, pe bune.
Ce faci ? Charles ?
Nu mă poți lăsa în întuneric așa ! Sufăr.
Acum totul este un privilegiu.
Mâncarea, apa, cărțile și lumina.
O să-ți pun întrebări, iar tu o să răspunzi la ele.
Dacă nu răspunzi sau nu-mi place răspunsul,
vei pierde un privilegiu.
- De ce ? - Fiindcă așa vreau eu.
Astea sunt regulile mele.
Și eu sunt șeful.
Ai un singur drept.
Oricând poți cere să fii eliberat.
Iar, după 96 de ore, voi deschide ușa și poți pleca.
De ce ?
Pentru că astea sunt regulile mele și nu tu poruncești.
- Singura condiție a jocului. - Ce ?
Vreau să-ți pun câte o întrebare pentru fiecare trei pe care mi le pui tu,
iar tu îți dai cuvântul că vei răspunde sincer.
Ce cauți aici ?
Nu înțeleg întrebarea.
De ce crezi
că trebuie să stai într-o celulă din subsolul meu ?
- De ce vrei să stai într-o cușcă ? - Sunt un infractor.
- Ce legi ai încălcat... - Nu, e rândul meu.
- Ce ? - Charles, tu ai stabilit regulile.
Ce caut aici ? De ce vreau să fiu aici ?
De ce cred că trebuie să stau într-o cușcă ?
Ai delapidat bani de la Harbor Union ?
Am luat bani din casă.
Ești cetățean american ?
Da.
- Te-ai născut aici ? - Da.
- Ai fost condamnat pentru infracțiune ? - O dată.
Tu de ce ești aici ?
Tatăl meu a murit când am fost mic.
Fratele mamei mele, Brent, a venit în vizită,
apoi s-a mutat aici.
S-a îmbolnăvit. Apoi, s-a îmbolnăvit și mama. M-am întors ca s-o îngrijesc.
Dar mama a murit peste scurt timp. Apoi am avut grijă de Brent.
Dar se agăța de viață ca o lipitoare pe fundul unui prunc.
Până a murit, în sfârșit...
mă împotmolisem. Atât.
Iar acum sunt aici și am grijă de tine.
E rândul tău.
Ai șef ?
Nu mai am.
Ai ucis vreun om ?
- Nu. - Gata ! Patru zile de carceră.
- De ce ? - Ai mințit.
- Mi-ai spus că l-ai ucis pe omul ăla. - Nu.
L-am ucis, l-am împușcat, urmând ordinul reprezentanților legali ai guvernului.
Dacă eu sunt ucigaș, e și statul care execută un condamnat.
- Ești avocat, dle Bennet ? - Nu. E rândul meu.
Ai ucis vreodată pe cineva ?
Nu.
Trebuie să plec.
Cum spui tu, dle temnicer.
Tocmai scoteam tomberonul.
M-am gândit să trec să văd dacă ești bine.
Ești bine, Charles ?
Mersi că ai venit.
N-am mai fost aici.
Nici eu.
Voiam să-mi cer scuze pentru data trecută.
- Nu e nevoie. - Ba da.
Ba da, fiindcă te-am supărat și îmi pare rău.
Mulțumesc.
Sincer, mi se rupe inima să văd că vinzi istoria familiei tale,
dar trebuie să acționez profesionist și să obțin cea mai bună soluție
- ... pentru lucrurile lor și asta voi face. - Mulțumesc.
- Magazinul tău e frumos. - Mulțumesc. A fost casa mătușii mele.
Nu chiar la asta am visat, dar...
Din asta îmi plătesc ipoteca până îmi termin cartea.
Despre ce scrii ?
Textile afro-americane, începând cu secolul al XVI-lea.
- Bețișoare sau tacâmuri ? - Bețișoare, vă rog.
- Da, bețișoare. - Mulțumesc.
Narciss...
Pot să te întreb ceva ?
Bineînțeles.
La facultate,
ai învățat despre rău ?
- Nu. În mare parte... - Nu contează. Hai să...
Nu, e în regulă, pot să-ți răspund.
Da ?
Am avut un profesor care a spus că tot răul din lume e pricinuit de albi.
Numai de albi ?
Pe atunci, credeam că vrea să ne impresioneze, dar acum...
Ce s-a schimbat ?
Am privit în jur.
Nu cred că așa e lumea în care trăim.
Ce ai spune dacă ți-aș ucide familia,
apoi aș spune că albii m-au pus s-o fac ?
Aș spune că, dacă răul e în mâncarea pe care o mănânci, în hainele
și în cuvintele tale, e contopit cu tine.
Dar putem lupta împotriva lui.
- Cum ? - Cu orice găsești.
Africa e istoria oamenilor care se opun răului pur.
Dar mulți dintre acei oameni au pierdut, nu-i așa ?
- E o simplificare exagerată. - Așa ?
- Da, așa este. - Cineva trebuie să piardă.
- Dacă gândești așa, toți pierdem. - Exact. Toți pierdem.
Ai băgat benzină în mașina ta, așa-i ?
Crezi că poți trăi o viață ușoară
cât timp cineva, undeva, suferă sau moare ?
Cine a comandat tonul ?
STANDARD
Ai luat revista ?
De unde provine benzina asta ?
Charles...
Eliberează-mă !
Mă bucur că te-ai întors.
Încă n-am terminat.
Sunt impresionat.
Următoarea întrebare.
Bine. Să continuăm !
Cum îți câștigi banii ?
Indivizi, corporații și uneori guverne mă plătesc să fac rost,
să obțin și să recuperez obiecte importante pentru ei.
Aceste tranzacții sunt legale sau ilegale ?
Legalitatea e relativă.
Poate, dar, dacă nu răspunzi, stai patru zile fără lumină !
Ce fac eu e considerat ilegal de unii și destin, de alții.
De ce ai ales casa mea ?
Asta vrei să afli de când am venit aici.
E o întrebare dificilă, Charles.
Există mai multe răspunsuri.
Din păcate, nu cred că o să-ți fie pe plac vreunul.
Primul este conceptul străvechi și de necontestat al negrului.
Așa vă spunem noi în secret,
înainte de a vă da împrumuturi, premii și condamnări pe viață.
Am creat mutanți umani
și i-am blestemat cu nume precum „băiat” și „fiu”.
De la organe genitale supradimensionate la creiere mici,
am repetat blestemele atât de des, încât majoritatea oamenilor,
chiar și unii dintre ai tăi, cred cel puțin o parte din minciuni.
E un motiv pentru care am nevoie să fiu închis de cineva cu pielea neagră.
- Dar de ce... - Tu ?
Charles, ești tare prost !
De ce te-am ales pe tine ? Exact de tine aveam nevoie.
Exemplarul perfect.
Un bărbat de culoare singur, care nu i-ar lipsi nimănui,
care are enorm de multe datorii și un subsol mare.
Un exemplu perfect al eșecului în care noi am transformat rasa ta.
Ne vedem peste patru zile.
Nu așa ne-am înțeles. Charles !
- Salut ! - Salut !
Nu eram sigură dacă vrei să mă vezi după acel prânz.
Ne-am pierdut cu firea amândoi, așa că...
Bun. Bine.
Grozav, de fapt, pentru că voiam să te întreb ceva.
Dacă nu-mi fac curaj să te întreb,
mă tem că n-o s-o mai fac și o să regretăm amândoi.
Ai fi dispus să sponsorizezi un muzeu ?
- Un ce ? - Un muzeu afro-american.
Nu m-am ocupat de partea logistică, dar cred că e soluția perfectă.
Am expune artifactele tale în magazinul meu
sau chiar aici, câteva zile pe săptămână, dacă ai fi dispus.
Dar, ce e mai important, din punctul tău de vedere,
o să vindem bilete de intrare.
Încă nu știu cât vom cere pe bilete
și ai câștiga mai puțin decât dacă ai vinde obiectele,
dar astfel, le-ai păstra și ai câștiga și niște bani.
Istoria familiei tale trebuie împărtășită.
Un muzeu ?
Mă întreb ce secrete ține pentru el.
Jojo ?
Ce ?
Acela e Jojo. Așa îl cheamă.
Așa îi spun eu.
Tocilarul ăsta e Leonard.
Iar el e Cântărețul, fiindcă are buzele țuguiate
- ... și spune: „Vu !” - Bine.
Deci îi spun Cântărețul, dar...
- Bine. Mă bucur să vă cunosc ! - Stai !
Nu. Orice secrete au, nu vor să le dezvăluie.
- Îmi pare rău. - Da, m-am gândit.
De ce contează atât de mult pentru tine, Narciss ?
Sunt cu adevărat curios.
Cred că...
Vreau să simt că fac parte din lume.
Să-mi cunosc adevăratul loc în ea.
Nu știu, cred...
Cred că asta și-ar fi dorit mama, știi ?
În privința casei.
Mă bucur, chiar.
Ce-i asta ?
O vulpe sau ceva.
- E oribil. - Da, mă duc s-o alung.
Eu...
A dispărut.
E târziu.
Bine, da.
Vorbim în curând.
Bine. Noapte bună !
Mulțumesc, Charles.
A început timpul meu aici.
Au venit la mine pe întuneric.
Mi-am adus aminte de toți.
Jurnalistul nigerian.
L-am salvat,
dar s-a sinucis 18 luni mai târziu.
Iordanianul pe care l-am torturat,
l-am amenințat că-i ucid familia dacă nu-și trădează camarazii.
S-a sinucis și el.
Așa că m-am ținut de cuvânt și i-am ucis soția și fiul.
Încetează ! Trebuie să pleci.
Nu pot să plec.
Un om m-a plătit odată să dau câinelui său o fetiță de 9 luni ca s-o sfâșie.
Voia să știe dacă adevărata natură a câinelui va ieși la iveală
și mi-a dat o sumă mare pentru asta.
Ai văzut vreodată cum e sfâșiat un copil ?
Nu te cred. Nimeni n-ar putea face așa ceva.
Cine ?
El ? Eu, ea, mama ?
Mai avea încă 13 copii, nu aveau de mâncare.
Dacă vindea un copil, ceilalți puteau supraviețui.
Ai cumpărat un bebeluș ?
Tu câte vieți ai salvat, Charles ? Eu am salvat mii.
Nu poți scăpa de duhoarea religiei, așa-i ?
Sunt doar o unealtă, Charles.
Ceea ce se poate întâmpla în lume există fără mine.
Copilul ăla ar fi murit oricum. Așa e lumea.
Nu e o chestiune de bine sau rău. Așa e omenirea.
- Ce naiba înseamnă asta ? - Nu m-ai ascultat.
Aici sau afară, cu un singur cuvânt, ți-aș putea pune capăt vieții.
Puterea asta e destinul, nu alegerea.
Ești un prunc, Charles.
Ai nevoie de convingerea că încă acționezi infantil, dar nu e așa.
Ești un bărbat care provoacă suferință altora,
iar acum trebuie să recunoști că îți face plăcere.
Iartă-mă ! Te implor !
Nu. Lasă-mă aici, dar nu în întuneric !
Te implor, nu încă ! Am nevoie de odihnă.
Adu-mi un bec, Charles !
Mai dă-mi două zile de viață !
Charles !
I-am spus lui Ricky că o să vii.
- Minunat ! - E frumos, nu-i așa ?
- Felicitări ! - Vin. Ia-ți ceva de băut !
Charles, omule !
- Cum o mai duci, frate ? - Salut ! Bine.
Ți-a arătat inelul ?
Da. Felicitări !
Mă bucur că ai putut veni. Ești bine ?
Da. Bei ceva ?
Nu. Servește-te de acolo !
... nu sunt deloc ilogice.
Am găsit mănușa întâmplător.
Ghinionul inculpatului.
E clar că intenția lui... de Kato,
stătea acolo, încercând să ascundă ceva sau cautând un loc pentru mănușă.
A scăpat mănușa fără să observe.
Dacă ar fi știut că a scăpat-o,
evident nu am fi găsit nici asta.
Dar nu asta s-a întâmplat.
Charles !
Te-am învins, băiete.
Charles !
Unde e negroteiul ăla mic și urât ?
Ești foarte urât, semeni mai mult cu o maimuță decât cu un om.
Charles !
Vino încoace !
Charles !
Dnă Littleneck !
Știu că uneori mama făcea plăcinte pentru tine și Chastity, dar...
Intră și dă-i-o tu !
Nu s-au schimbat multe aici.
Totul e mai prăfuit, dar ne descurcăm.
Chastity !
Uite ce ne-a adus micuțul Charles Blakey !
E plăcinta ta preferată.
Hai mai aproape, Charles ! Nu vede atât de departe.
Drăguț din partea lui.
Nu-l recunoști ?
Fiul lui Valerie.
Mai bine s-o lăsăm să se odihnească !
N-a mai vizitat-o nimeni de peste trei ani.
Nu.
O să se sperie de tine.
Dă-mi cheia sau te omor !
Murim amândoi aici.
Spune-mi cine ești sau te las pe întuneric !
Încă te prefaci că jucăm după reguli ?
Răspunde-mi !
- Bine. - Nu, stai !
Stai ! Pune-mi întrebarea !
- Te cheamă Anniston Bennet ? - Nu face asta !
- E numele tău adevărat ? - Da. Acum încetează !
E numele din naștere ?
Nu.
Cum te chema ?
Tamal Knosos.
Nu mi-am cunoscut părinții.
Pe mama o chema Maria Knosos.
Pe certificatul meu de naștere scrie că era grecoaică.
Necăsătorită. Numele tatălui meu era doar Tamal.
De naționalitate turcă.
Așa am devenit Tamal Knosos,
fiindcă mama murise înainte să-mi dea un nume.
Iar tatăl meu dispăruse.
Când am crescut, eu mi-am ales numele.
Mi-am dat putere singur.
Am ales Bennet, după familiile britanice care au venit pe Mayflower.
Urmașii lor s-au războit cu indienii,
au cucerit teritorii mai mari decât majoritatea țărilor.
Deci puteai fi oricine.
Nu știi dacă tatăl tău era turc.
Ai putea fi arab, indian, african...
Mă numesc Anniston Bennet și sunt alb ca soarele.
Dar ai putea fi și de culoare.
E rândul tău.
Nu mai vreau să mă joc.
Ai aflat vreodată cine a fost tatăl tău ?
Nu ți-a ajuns ?
Mâine, te rog.
Vrei lumină, ca să poți citi ?
Mulțumesc.
Ai nevoie de o carte nouă ?
Te rog.
Alege tu !
Bine.
Am citit asta în liceu. Ai citit-o ?
- Oglindește orașul ăsta. - Am citit-o acum mult timp.
Îmi amintesc că, într-un capitol,
marinarii stau pe barcă și mănâncă carne friptă de balenă.
Apa e plină de rechini,
înnebuniți, fiindcă așteaptă carcasa de balenă,
iar marinarii nu se pot bucura de masă,
fiindcă aud cum mănâncă rechinii.
Așa că îl scot din bucătărie pe bucătar, un tip de culoare, în glumă,
și îi spun să le ordone rechinilor să nu mai mănânce.
Bucătarul începe să le predice rechinilor.
Le ținea predică, de parcă ar vorbi de pe vârful unui munte,
ca să-i facă pe rechini să nu mai mănânce.
Le-a spus că pot deveni îngeri dacă își stăpânesc apetitul.
Poate că bucătarul vorbea cu el însuși.
Am ucis pe cineva.
Mi-am abandonat unchiul.
Am rămas singur în casa asta,
trebuia să am grijă de un om pe care l-am urât toată viața.
Așa că nu mai mergeam la el când mă chema
și, în cele din urmă, acele chemări s-au transformat în țipete.
Am așteptat până când țipetele au încetat.
N-am mai spus asta nimănui.
Dar așa am ajuns aici.
Așa ai intrat și tu cu forța.
Mă urăști, Charles ?
Doar cât un câine înfometat vrea să mănânce.
Haide !
Nu mă poți prinde.
Haide, mamă !
Emma !
Charles, îmi pare rău că am sărit peste ultimele noastre zile împreună.
Știu că mai ai întrebări despre noi amândoi,
dar există răspunsuri pe care trebuie să le iau cu mine.
Când am venit la tine, nu știam dacă voi muri.
De mult voiam să mor, dar, mai întâi, trebuia să aflu niște răspunsuri.
Speram să le găsesc în cărțile mele,
dar n-am reușit până nu m-ai lăsat singur în întuneric.
Pe întuneric, mi-am adus aminte de toți.
De toate faptele mele.
Am simțit miros de sânge pe întuneric
și mi-am dat seama că trebuie să mor aici.
M-am simțit ușurat, găsisem răspunsul.
Văzând cât de mult îți place întunericul m-a ajutat să înțeleg
că, la fel ca tine, sunt un copil al acestei lumi.
Noi doi nu suntem diferiți, Charles.
Amândoi suntem rezultatul deciziilor strămoșilor noștri.
Știu că mă urăști fiindcă am cumpărat acel copil.
Chiar m-am gândit să-l salvez preț de o clipă.
Cred că de asta m-a vizitat pe întuneric.
E aici cu mine și în clipa asta.
După câte am îndurat noi doi, după ce mi-ai făcut mie și unchiului tău,
chiar crezi că tu ai fi procedat altfel ?
Am lăsat scrisori asociaților mei,
pentru doi prieteni, soțiilor și copiilor mei.
Trimite-le, te rog, ca puținii oameni care mă cunosc să poată jeli.
E o pastilă roșie printre lucrurile mele.
Își face efectul rapid, fără durere.
Ți-o las ție, în caz că nu există altă soluție.
CASA BLAKEY
MUZEUL AFRO-AMERICAN DIN SAG HARBOR
Poate vei încerca, în sfârșit, să faci ceva cu viața ta.
Poate vei rămâne aici și vei putrezi.
Decizia îți aparține.
Adio, Charles !
Baftă !
BLESTEMAȚII PĂMÂNTULUI DE FRANTZ FANON
SECRETELE DIN SUBSOL
după romanul lui WALTER MOSLEY
Subtitrarea: Timea Ficzay