Pila jsi ten večer alkohol?
- Ano. - Jak moc?
- Dvě tři skleničky. - Tak dvě, nebo tři?
Tři.
S kolika kluky jsi letos chodila?
Míň než deset? Víc než deset?
Míň než deset.
A s kolika jsi spala?
Můžeš spát s kým chceš.
Pokud je to konsensuální, nikdo tě soudit nebude.
Jsi nezletilá, slyšení je uzavřené. Ale musím vědět všechno. S kolika?
Se sedmi.
- Je to hodně? - O to nejde.
Druhá strana tě vylíčí jako couru, která ošoustá cokoli.
S tvrzením, že jsi souhlasila.
Nesouhlasila.
Já vím.
Takhle to zahraje obhajoba.
U soudu se z oběti často stane viník.
Ale buď si jistá,
že soudci jsou na to zvyklí a umějí rozlišovat.
Ať uslyšíš cokoli, zůstaň klidná.
A až se tě budou ptát, vždycky řekni pravdu.
Musí u toho být máma?
Nefotit. Je nezletilá.
- Jste spokojená s rozsudkem? - Doufali jsme ve víc.
Ale aspoň je dcera uznána jako oběť.
Tuhle noční můru zpracujeme a vzpamatujeme se z toho.
Holky, táta vás nebere do jezdeckého centra?
Volala Rebecca. Théa zadrželi.
- To myslíš vážně? - Jako obvykle
neumí jeho matka nic vysvětlit, tak tam radši pojedu.
- Co zase udělal? - Pohádal se s učitelem matiky.
Říkala, že ho na dva dny vyloučili,
ale teď to vypadá, že toho bude víc.
- Do hajzlu. - Takže podá zprávu.
Můžu tak akorát chytit vlak do Ženevy.
Můžeš se postarat o holky?
Děvčata, pojďte. Rychle nastupte. Vezmu vás tam sama.
Díky.
- Théo bude bydlet u nás. - To je na pytel.
Pierre chce utvořit pouto se synem, tohle je příležitost.
Ale on je problémový, ne?
Když už mluvíme o problémech. Moment.
Buď se řiď dohodou, nebo řekni ne a já si najdu chůvu.
Ale ty se neukážeš dřív, dokud ti to nezačne přerůstat přes palici.
- Mino... - Žádný Mino.
Je tady tvoje teta. Bude z tebe mít radost.
Lucasi.
- Nedal jsem tátovi pusu. - Tak prosím.
Mám nervy v kýblu.
Pusa od srdíčka sem. A sem.
Sedni si.
Zlato, seď. Nehýbej se a nemluv.
- Po tetě mám ještě dvě zákaznice. - Máš parádního dráčka.
To máš od táty? To je zlatíčko, tvůj táta.
Dám ho mezi svůje poklady.
Mám ho vzít, aby si hrál s holkama?
Až si pro něj přijdeš, můžeš u nás povečeřet.
Ne, ale je to od tebe hezký.
Už toho blba nemůžu vidět. Nechápe, že pracuju,
i když je to práce k ničemu.
Ahoj, Théo.
- Zdravím. - Přinesla jsem ti věci.
Nechal bys je tam povalovat? Ve skříni je místa dost.
- Okay? - Super.
- Jsi tak velkej. - Jo, to je v pohodě.
- Ještě rok a pak nazdar. - Nazdar?
Tohle je absolutní díra.
Ano, pro puberťáka je to trochu z ruky.
Je tu ale vlakové spojení. Zvykneš si.
Dobrá...
- Ale proč tady nebyl? - Protože bydlel se svou mámou.
- Chceš ještě? - A proč?
Proto, slečno Proč. Protože tak to prostě bylo.
Naobědvali jsme se bez tebe.
- Maso nejím. - Mami, mám pro Théa dárek.
Ale dal bych si kafe. Na probuzení.
Otevři to.
Udělala jsem to ve škole. Na tvůj klíč.
- A já udělala ten dárkový papír. - Vážně?
To je milý.
Moc hezký. Díky, Angelo.
Díky, Sereno. Udělala jsi krásnej papír.
Chápu, ale...
Poslechněte, v tomto případě je to nepřijatelné.
Když si sundáte ty administrativní brýle, budete se mnou souhlasit.
Je to třináctiletá holka, která čekala už věky.
Její matka je mrtvá a ona je odloučena od jediného rodiče, co jí zbyl.
Proč to trvá tak dlouho?
- A teď spadneš. - Zatím jsem nespadl.
Protože jsem malá. Doopravdy bys musel spadnout.
Tak ještě jednou.
To bylo osotogari.
Bolí to, že jo?
Jsem v judu fakt dobrá. Škrtím všechny kluky.
Mami, my jsme si hráli.
- To bylo bezva. Co je tohle? Je to rozvázaný. - Ne, není.
Je to peklo.
Místo, aby mi děkovali, že dávám 700 lidem práci,
začnou v tom vrtat.
Nechtěji pochopit,
že jsem investoval provozní zisky do holdingové společnosti.
Co bylo v levé kapse, přesunulo se do pravé kapsy.
Když neinvestuješ do inovací, jdeš ke dnu.
Ale to, co je zajímá, je pravá kapsa. Levá je nezajímá.
Požádám o daňovou kontrolu holdingu i všech poboček.
Pak uvidí, že jsem nic neukradl.
A pak snad dají pokoj.
Je pozdě. Jdeme spát. Jsi unavený, to se nedá vydržet.
Nemyslíš, že jsem čas od času starej páprda?
Ne.
Théo si to myslí.
A taky mi to dává najevo.
Včera řekl, že jsem holky adoptoval, abych si vyčistil svědomí.
Protože pro něj jsem tam nebyl.
Opravdu?
Kde na to přišel? Je to zatracenej hajzl.
Říká, že bych mohl být jejich děda.
Pořád takovej není.
S holkama vychází dobře. Zbožňujou ho.
Každopádně, to je pozitivní.
Jsme pro něj holt starci na chmelu.
Nechtěl bys raději spát? Jsi vyčerpaný.
Když mi bylo 14,
byla jsem tajně zamilovaná do přítele své matky.
Myslela jsem, že je tak elegantní.
A současně jsem do deníku neúnavně
popisovala jeho vrásky.
Jeho tenkou, pergamenovou kůži.
Jako kdyby už byl mrtvý.
Jako by se už rozpadal.
Neúprosně.
Směrem ke smrti.
Byla jsem znechucená.
Ale zároveň fascinovaná.
Víš, kolik mu bylo?
33.
V mých očích byl skoro mrtvola.
Představ si to.
A jak vidíš svého manžela?
Jsem gerontofil, to přece víš.
Tělo, které žilo, ale už nemá pevnost mládí,
mě dojímá.
Považuju to za dojemné.
Potěšilo by mě, kdybys nekouřil v domě.
- A tohle bys radši neměl. - Není to haš. Buď v klidu.
Théo, snažíme se, abys to tady měl co nejpříjemnější.
Bylo by bezva, kdyby ta snaha nebyla jednostranná.
- Je to oukej? - Chápu. Nech mě, mám toho plno.
- Čeho? - Práce.
Jo? A na čem děláš?
Nech mě, rozptyluješ mě.
Nevěřím, že na něčem pracuješ.
Krom hraní her neděláš nic. A sleduješ, nevím co.
To je můj problém.
Co to má znamenat? Na konci roku máš zkoušky.
Je to tu peklo. Vysmahni.
- Začneme třeba... - Vrať to, kurva.
Kdo si myslíš, že jsi? To je moje. Jsi magor, nebo co?
Tumáš.
Mám hodinu a půl.
Lepší než nic. Nikdy se nevidíme, Mimi.
- Co tvůj nevlastní syn? - Opovrhuje mnou, ale to je v pohodě.
Co to je?
Volám Pierrovi.
Pierre, někdo se k nám vloupal.
Nevím. Museli vyrazit dveře do zahrady.
Měl bys vidět obývák. Ano, zavolám policii.
Z chodby zmizela moje taška.
Krom toho jsem si zatím ničeho nevšimla.
Ano.
- Co to je? - Moment, miláčku.
Vloupačka. Jdi do svého pokoje a zjisti, jestli něco nechybí.
Je fakt milej, synáček.
Neexistuju a to je zatím fajn.
Pierre, jsi tam ještě?
Díky, že jste přijeli tak brzo.
Chtěla jsem to Sáře hned dát vědět. Mám dobré zprávy.
Soud pro mladistvé rozhodl, že může bydlet se svým otcem.
- Nevím, jak vám poděkovat. - Poděkujte soudci.
Ne, děkuju vám.
- Promiňte. Omlouvám se. - Nic se nestalo.
Soudci připadalo po smrti tvé matky známé prostředí lepší.
Zbytek je na vás, pane Evrarde.
- Doufám, že je to jasné. - Jistě.
Péče o mládež vše sleduje. Tak ne, abych toho litovala.
- Ano? - Říká ti to něco?
- Ta je moje. - Našla jsem to na příjezdové cestě,
dala si ji do tašky a zapomněla ti ji vrátit.
Bez problému.
Tašku mi ukradli ti lupiči.
Jak se ti ta klíčenka octla v kapse?
- Ty se mi teď hrabeš ve věcech? - Pokaždé, když peru.
Čekám na tvoje vysvětlení.
- Nevím. - Nedělej ze sebe hlupáka.
Kde jsou všechny ty ukradené věci?
- Proč? Nejsi opilá? - Lupič v domě. To je mentalita. Bravo!
Ale co si pomyslí tvůj otec?
- Mám mu to říct já, nebo ty? - Ty. Mně je to fuk.
Tomu nevěřím.
Vůbec mě neznáš.
Možná, ale tu šikmou plochu, ze které je těžké se dostat, znám.
Obzvlášť u někoho, kdo není spravedlnosti neznámý.
Prostě zavolej poldy, je mi to jedno.
Proč vždycky reaguješ tak agresivně? Poslouchej.
Pojďme to řešit inteligentněji.
Otci nic neřeknu, vynechám ho z toho,
- ale... - Ale co?
- Ale chci kompenzaci. - Jakou?
Začneš se snažit, abys do téhle rodiny zapadl.
Uvidíme, jestli to dokážeš.
- Problémové děti vidím každý den. - Nejsem dítě.
Tak to dokaž.
- Co děláš? - Snažím se sundat plážové vybavení.
Počkej.
- Co z toho chceš? - Plavecké pásy, šnorchly a...
- Plavecký pás. - A brýle.
- Šnorchly, brýle. - Díky.
- Ještě něco? - Ne, dobrý. Tu růžovou věc.
- Super. - Bylo to ono? To je tak dvě a půl kila.
Jdu s holkama plavat. Nechceš jít s námi?
Proč ne.
- Holky, napřed si dáme salát. - Ano, mami, až potom.
Pseudovegetarián.
Hambáč není maso. Je to až moc dobrý.
Nicméně, to je všechno.
Takže už nejsi vegetarián. Bezva, kupovat sojové stejky mě otravuje.
Byl jsem poslední dva roky.
To je studený.
Pozor, ošplíchnu tě.
- Podívej, malý zvířátka. - Théo. Théo, pojď. Théo, vrať se.
Do hloubky si netroufneme.
- Nejdeš do vody? - Necítím se na to.
Buď zapadneš do rodiny, nebo...
Co děláš, Théo?
- Přestaň. - Tumáš.
Tohle je moje.
Neblbni.
Rozešla jsem se s klukama, protože mě drželi pod vodou.
Se mnou se rozejít nemůžeš.
- Ty se teda nedržíš zpátky. - Nikdy.
A zítra jdeme na koníčky.
- Půjdeš s námi? - Jezdit na koni? Nemůžu jezdit na koni.
Kdy jsi začal?
Ve dvanácti, s mámou. Milovala to.
Stýská se ti po Ženevě?
Ženeva stojí za hovno. Lidi zrovna tak. Jen hrabou prachy.
Pozvi si, koho chceš. Jsi tady doma.
Nemám kamarády.
Ani já ne.
- Kde jsi k tomu přišel? - To jsem si udělal sám.
Uvědomuješ si, že se toho nikdy nezbavíš?
Uvědomuješ si, že je to blbost?
- Můžeš se toho zbavit raz dva. - Vážně?
Odstraníš to bílým inkoustem. Nebo to můžeš změnit.
- Jestli máš odvahu, udělám ti to. - Nepřichází v úvahu.
- Proč ne? Bojíš se? - Není to můj styl.
- Bojíš se bolesti. Každej se bojí. - Přesně tak.
Sem. Dám to sem. Fakt to udělám.
Nebo sem. No tak, řekni jo.
- Je to in. A vidím, že to chceš. - Vůbec ne.
Bojíš se bolesti, ale jen trochu to píchá. Bude se ti to líbit.
- No tak, ze srandy. Jenom malý, sem. - Ne.
Ano, sem. Cokoli chceš. Malý, velký, je to na tobě.
- Sem. - Ne.
Dej mi ruku.
Sem. Slibuju, že to přijde sem. Nikam jinam.
Jestli si to tam necháš udělat, budeš kočka navěky.
- Bolí to. - Neboj se.
Viděla jsi moje? Představ si tu bolest.
To jsi ty. Já jsem nikdy bolest ráda neměla.
Ty teda pózuješ.
Protože je to první. Je to návykový. po tomhle budeš prosit o další.
- Řekneš: "Théo, udělej mi další kérku." - To určitě.
To říkáš teď. To říkají všichni.
Snažím se.
Myslíš, že se Mona Lisa pořád hejbala?
Dobrý večer.
Moje macecha Anne. Amanda.
Dobrý večer, paní.
Stalo se to v Hamburku.
Stopař viděl spoustu mrtvých ropuch všude kolem.
Opravdu spoustu.
- Které jezero? - Nepamatuju si jméno.
- Nepokládej trapné otázky. - Hamburk trochu znám.
Já ne.
Ne, masakr. Ropuší genocida. Tisíce.
- A jak se to stalo? - To je záhada.
Bylo jezero toxicky znečištěné?
Ne, mrtvé ropuchy nebyly v jezeře, ale kolem.
A všechny vybuchly.
- Byl to výbuch ve vodě? - Nech ho to doříct.
- Snažím se tomu porozumět. - Je v pořádku, že se ptá.
- A? - Zpočátku...
- Nudička? - Velká.
- Jedu si pro cigára. Přidáš se? - Proč ne.
Ještě jednu?
Amanda tu nebyla už pár dnů.
Jak to přijde, tak to odejde.
Ale je to pořád tvoje přítelkyně?
Přítelkyně? O čem to mluvíš?
- Co bych měla říct? - Není o čem mluvit.
Má svůj život, stejně jako já.
Ale co její city?
City nejsou moje věc.
Tak jo. Nic jsem neřekla.
Co ty a můj otec?
Co jako?
Je to opravdová láska?
Fakt chceš, abych ti vyprávěla o sobě a Pierrovi?
Kdybych ve tvém věku slyšela mluvit svou matku o mužích,
udělalo by se mi zle.
- Měla tvoje matka hodně mužů? - Tak akorát.
A ty, před mým otcem?
Všechno je relativní.
Moje matka byla z doby pilulek a sexuální revoluce.
Každý spal s každým.
- A ty ne? - Já jsem z generace AIDS.
Okamžitě to skončilo. Lusknutím prstu.
Sbohem bezstarostnosti a lehkovážnosti.
Okno se otevřelo a zase zavřelo.
Ale měla jsi plno chlapů, ne?
Bez komentáře.
- Jdu. - Amanda?
Bez komentáře.
Kde jsi byla? Prozváněl jsem tě jak blázen.
- Večírek skončil? - Kde jsi byla?
Na procházce.
- Měli jsme společnost. - Potřebovala jsem na vzduch.
Ne.
Potřebovala jsi jim dát najevo, že na ně sereš.
Děkuji jejich i svým jménem.
Je příliš chtít, aby ses chovala, když už ne srdečně, tak aspoň normálně?
Víš, co si myslím o "normopatech"? Nuděj mě k smrti.
A oni se nudí sami se sebou. Nebuď takový, nesluší ti to.
Velice sexy a říká: " Víš o mém zvláštním sexuálním vztahu se ženami."
Říkám, že to vím.
Nato povídá: "Mám takový umělecký projekt..."
- Promiň, umělecký projekt? - Ano.
Vytáhl laptop a ukázal mi fotky,
na kterých souloží s různými ženami.
- Je to pěkné, ale trochu... - To je jiný projekt.
A řekl, že mě chce v tomhle projektu, takže...
Omlouvám se, že ruším. S vámi se pokaždé cítím jako vetřelec.
Rád bych byl myška, která slyší, co si povídáte.
Všechno až do nejmenšího detailu.
Holky jsou drsnější než muži, věř mi.
Tak to raději nic nevědět.
Holčičky skáčou jak šílené hodinu na trampolíně. Stojí to za to.
- Dobrá, řeknu ti... - Ano, pokračuj.
Nevadí. Ještě jednou.
Tati, jdeš si s náma hrát na trampolínu?
Nemůžu. Musím si sbalit kufr.
Až se vrátím, budeš o dva dny starší.
Dva dny nejsou tak moc, že ne?
Ty ten mobil nenecháš odpočinout?
Je to skvělej sci- fi seriál. Žádnej odpad. A francouzskej.
Chceš se podívat?
Vypadá to dobře.
Líbí se mi to.
- Théo, tohle už nikdy nesmíme. - Stisknout ho?
Nežertuju.
Musíme předstírat, že se to nestalo a zapomenout na to.
A hlavně to už nikdy neudělat. Slib mi to.
- Nebylo to skvělý? - Ano. Nechala jsem se unést.
Ale teď jsme v maléru. Neměla jsem to dělat, věř mi.
Klid, nedramatizuj to.
Mám slíbit, že se to nebude opakovat? Jako zlobivej chlapeček?
Nežertuju.
Jsi megavzrušující.
Celý den v pasti ponurého kongresového centra.
Jeden seminář za druhým. Bez možnosti si cokoli užít.
Pořád ta samá písnička.
Koupila jsem Théovi nový počítač.
- Proč? - Aby nebyl pořád na mobilu.
Navíc na něm může pracovat.
Nemohli jsme se o tom poradit?
Je problém koupit tvému synovi počítač?
Třeba jsem mu ho chtěl dát sám.
Potřebuju povolení mu uvařit nebo vyprat?
Každopádně je to od tebe hezké.
Jaké jídlo máš nejradši, Angelo?
- Jenom jedno? - Ano.
Máminy špagety bolognese.
A kdyby sis měla vzít jednu věc na pustý ostrov?
- Serenu. - Ale já nejsem věc, že?
A co by sis ty vzala na pustý ostrov?
Přikrývku, polštář a světelný meč na obranu.
Medvídka. Nemůžeš usnout bez objetí.
Ale jestli mě někdo zabije, k čemu je dobré objetí?
Nevím.
- K ničemu. - K ničemu. To je pravda.
Chceš pivo?
Ale nejdřív diktafon.
Konečně se o tobě všechno dozvím.
Ambice máš teda velké.
- Slibuješ, že budeš mluvit pravdu? - Slibuju.
Nepodváděj.
- Povídej. - Nebudeš se mě na nic ptát?
Kdo jsi?
To víš nejlíp sám.
To nejlepší, co jsi zažila?
Adopce holčiček.
A to nejhorší?
Když jsem zjistila, že nemůžu mít děti.
Tvůj otec a já jsme se zoufale snažili.
Proč to nevyšlo?
Jako hodně mladá jsem byla na potratu. Neproběhl dobře.
- Kdo je tvůj nejlepší kámoš? - Moje sestra.
I když na mě vždycky strašně žárlila.
Z čeho máš největší strach?
Že všechno tohle zmizí.
Nebo hůř, že já zaviním, že tohle všechno zmizí.
To je moje teorie strachu z výšek. Strach z výšek není strach z pádu,
ale strach z nepotlačitelného pokušení spadnout.
Ten je tak hrozný, že je lepší skočit, aby se ho člověk zbavil.
Ty jsi děsně komplikovaná.
Co nejradši jíš?
Roquefort.
- To přece není jídlo. - To záleží na množství.
Co by sis vzala na pustý ostrov?
Sirky.
Chytré.
S kým jsi šla poprvé do postele?
O tom mluvit nechci.
- Slíbila jsi, že na všechno odpovíš. - Nic jsem neslíbila.
- No tak, řekni. - Nemám chuť o tom mluvit.
Proč ne?
Jsou věci, které by nikdy...
...které by se nikdy neměly stát.
Jako my dva?
Nejsme žádní my dva.
- Pro mě jo. - Ticho, děsí mě to.
Přestaň.
Udržím to tajemství, ale řekni mi o svém poprvé.
- Holky si to pamatujou celej život. - Nech toho.
Nechci a nemůžu o tom mluvit. Je to příliš tísnivé.
Co je to?
Promiň.
- Dělám pokroky? - Enormně.
Jsi tak hubenej.
- Jsem malej. - Ticho.
Ahoj, Saro.
Chtěla jsem vědět, jak se vám vede.
Dobře.
Volala jsem ti, ale marně.
Mám jiný číslo.
Taky jsem byla ve škole,
- ale jsi k nezastižení. - Saro.
Prý jsi byla nemocná.
- Ano. - Co s tebou bylo?
Saro, s kým se tam vybavuješ?
Co takhle se projít?
Mohla byste jít, prosím?
Proč?
Ochrana mládeže? Hledám člověka, který spravuje složku Evrardových.
Sara Evrardová.
Děkuji.
- Jdu se podívat. - Pojď se mnou.
Nech toho.
Není to zábavné.
Tohle není ani vhodný čas, ani místo.
Přestaň mě rozčilovat.
- Ahoj, moc jim to sluší. - Budeme otvírat dárky.
Lucasi, budeme otvírat dárky.
Nesahej na to To můžu jenom já.
- Mají narozeniny? - Ano.
- Ne, to jsou její narozeniny. - Ne jeho?
Její narozeniny.
Hezký.
Nevadí.
- Mami, naplníš mi zbraň? - Jistěže, miláčku.
- Tak zlobivej. - Přestaň.
Jsi rozpálená.
Tady?
Ty jsi úplně... Ty ses úplně zbláznil. Ne.
No tak, jen klid. Rychlovku pro zábavu.
- Počkej, vysvětlím to. - Nezůstanu tady už ani chvíli.
- Co řeknu holkám? - Že si to rozdáváš s jejich bratrem.
Hodně štěstí, milá Sereno,
hodně štěstí, zdraví.
Pozor, ještě to pálí.
Ještě nemám šampaňské.
Řekni si Šáňomanovi.
Uvědomuješ si, že jsme včera unikli katastrofě?
Byla jsi na mě super zlá. Lekl jsem se.
Je jen jediné logické řešení.
- Jaké? Už mě nechceš? - Ne.
Musíme ten vztah ukončit tady a teď.
- Jsi tak naštvaná za ten včerejšek? - Ani nevíš jak.
- Řekneš to tatíčkovi? - Jsi na hlavu? To by bylo to nejhorší.
Musí to zůstat v tajnosti. Nesmí to poznamenat rodinu.
Dochází ti to?
Tvůj otec nesmí mít ani stín podezření.
- Dobře. - Nic mu neřekneme. Nikomu.
Slibuješ?
Slibuju.
Doufám, že ti můžu věřit. A ode dneška se vším končíme.
Takže mě odkopáváš?
Stejně to jednou skončit muselo.
Jsi tak mladý.
A co ty?
To je jiné. Ty máš život před sebou. Jsi svobodný.
Budeš mít tucty děvčat.
Co když to tak necítím?
Říkáš to, protože jsi tak mladý.
- Polib mě. - Neřekla jsem, že je po všem?
Odpíráš mi polibek na rozloučenou? Dej mi pusu.
Dobrá, na rozloučenou. Po něm je konec.
Sbohem.
Sbohem, lásko moje.
Zalkneš se závistí nad mou sexy přítelkyní. Už tě nebudu potřebovat.
Volala Mina.
- Co chtěla? - Netuším. Nic neřekla.
Myslel jsem, že bych jel s Théem na chatu. Jen my dva.
Vzal jsem si týden volna.
Myslím, že potřebujeme strávit nějaký čas společně.
Jen jeďte.
Jestli si pořád myslí, že ho nemáš rád...
Je to problém?
Pro holky sis nikdy takhle čas neudělal.
Myslíš, že je to špatný nápad.
Ne.
Chtěla bys jet s námi?
Myslím, že potřebuje mě. Jako chlap chlapa.
Asi máš pravdu.
Pojď a nech mě tě ozdobit jako tvoje sestry.
A položila jí na hlavu liliovou korunu,
každý lístek byl perla.
- Mami? - Ano?
Proč jsme taky nejely na chatu?
Protože táta a Théo potřebují být spolu.
Co myslíš, že tam dělají?
To co my, když jsme na chatě.
Rybaří, řežou dříví, plavou, dělají táboráky, povídají si.
- Mami, pokračuj. - Promiň.
Stál tam velký trojstěžník.
Malá mořská víla plavala k lodi
a spatřila lidi v krásných večerních šatech.
Nejhezčí z nich byl princ... Vidíš prince?
Ten vypadal sotva na šestnáct.
Ahoj, lásko. Chtěla jsem se jen ujistit, že jste dobře dojeli.
A popřát hezkou zábavu. Holkám se stýská.
Můžeš mi zavolat? Líbám.
Co by sis vzala na pustý ostrov?
Jsou věci, které by se nikdy neměly stát.
Jako my dva?
Vlkodlaci neexistují.
- Jo. - Ne.
- Jasně, existujou. - Už jsi nějakýho viděla?
- Zatím, mami. - Ahoj, mami.
- Jsou táta s Théem doma? - Zdá se.
Tati, tati.
Jely jsme taxíkem do jezdeckého centra.
- Máma nabourala auto. - Převodovka.
Musela jsem ho nechat odtáhnout. Neměl jsi tam zůstat týden?
Vem mě na klín.
Něco jsem dala dohromady.
- Kde je Théo? - Nejí s námi.
- Amanda. - Amanda, vskutku.
Vždycky mi nabíráš jako první.
Všimla sis toho?
Víte, holky, když jsme přijeli na chatu,
myš prokousala trubku. Všude byla voda.
Vytřeli jsme, hledali díru a našli ji za sporákem.
Sporák musel pryč. Naštěstí jsme to opravili páskou.
- A ta myš? - Všude jsme nasypali jed.
- To je hnusný. - Jo, ale víš...
Seď a jez, miláčku.
Myši jsou roztomilé, ale strašně rychle se množí.
- Však jste to opravili. - Nemůžeš to opravovat pořád.
Ty nebudeš?
Nemám chuť.
- Proč nemáš hlad? - Nevím.
Výborně.
Sám se praštil.
Sedni si, musíme si promluvit.
Mluvil jsem s Théem.
Řekl jsem mu, že jsem byl vděčný za tu šanci být spolu.
Jak moc se mi stýskalo od té doby, co byl malý.
Najednou se zhroutil.
Řekl, že...
Že jsi měla poměr s mým synem.
Nic na to neřekneš?
To je odporné.
Šílené.
Jistě jsi mu to neuvěřil, nebo ano?
Ten mizernej spratek.
Přijít s něčím tak urážlivým.
Jestli jsi mu ty lži zbaštil, musel jsi chtít.
Na chvíli jsem nevěděl.
Nevěděl jsem, čemu věřit.
Proč by to říkal, kdyby to nebyla pravda?
Mně to přijde jasné. Aby získal pozornost.
To je všechno.
Proč bych měla mít poměr s tvým synem?
- Je to dítě. - Přestaň.
Řekl mi podrobnosti.
Detaily, které si nemohl vymyslet.
O tom, jak... jak jste...
- Ještě jsme neskončili. - Já ano.
Musela jsem toho od něj tolik snést.
Chovala jsem se k němu s respektem, péčí, porozuměním, a tohle je jeho vděk.
A ty obviníš matku svých dětí, svou manželku,
z chtíče k narušenému dítěti, které sotva znáš. Jdi se vycpat.
Přestaň. Co to děláš?
Měl těžký život.
Naučil se mě nenávidět, protože jsem odvedla otce od jeho matky.
Chce nám to oplatit, ale na to není omluva. Zvlášť ne pro tebe.
- Uklidni se. - Už na mě nikdy nesahej.
Jen jsem řekl, co mi vyprávěl syn.
- Zbaštil jsi mu hnusné lži. - Už nevím, komu věřit.
Podívej se na to z mé strany.
Představ si to peklo, od té doby, co to vyslovil.
Uvědom si, že tvůj syn je zrůda.
Kdo myslíš, že ukradl naše věci při té vloupačce?
Nic jsem ti neřekla. Chtěla jsem dát druhou šanci.
Vám oběma. Vždycky jsem myslela na vás oba.
Považuješ se za tak inteligentního.
Ale druhým vůbec nerozumíš. Nechápeš vůbec nic.
Nevidíš tu hru, kterou hraje?
Chce, abys mě zapudil a on tě měl jen pro sebe.
Necháš se zmanipulovat. Dokonce i dítě to dokáže.
- Jen jsem chtěl vysvětlení... - No co, vyhrál, tečka.
Vím, že jsem tady pro tebe nebyl.
Vůbec ne.
Je mi to líto.
Musíme si promluvit o tom, co jsi řekl na chatě.
Je vážné, z čeho jsi Anne nařkl.
Bez ohledu na to, jak moc jsme naštvaní, takový příběh si nelze vymyslet. Rozumíš?
Ty mi nevěříš?
Nelži o podobných věcech.
Nelhal jsem.
- Řekni mu to. - Omluv se.
O mě nejde, já jsem v pohodě.
Chápu, že jsi smutný a všechno se ti zdá obtížné.
Ale tohle...
Proč jsi to udělal?
To víš moc dobře.
Ne, vůbec ne.
Oba dva jste magoři.
Jsme rodina.
Měli bychom si důvěřovat.
Jestli ne, nemůžeš tu dál bydlet.
Raději přiznej, že jsi lhal.
Moje trpělivost je u konce, Théo.
Mluv.
Théo...
Není na tom nic těžkého.
Prostě řekni, že jsi lhal.
Když to přiznáš, jsem ochotna na to zapomenout.
Zůstaň tady.
Nechci, abys odešel.
Angelo, Sereno, loučení je u konce. Musíme jet.
Hlavy vzhůru, holky. navštívíme Théa ve škole.
- Sbohem. Děkuju. - Sbohem.
Prostě se zeptej, jestli tě přijme.
Pojď.
- Musíš tátovi všechno říct. - Nemusím nic.
Neměl bys to rozmazávat. Přiznat se je snadné.
Uklidnit svědomí.nPřevzít odpovědnost za svoje vlastní sračky.
- A ty nemusíš? - Já mám rodinu, jak víš.
- Řekni tátovi, že nelžu. Jinak... - Jinak?
Jinak podám trestní oznámení.
Co přesně jsem na tobě spáchala, co myslíš?
Abychom si rozuměli.
- Jsi dospělá. - A ty jsi dítě, že?
Zneužila jsem tě? Přinutila jsem tě k sexu?
- O to nejde. - Tak oč jde?
Je ti dvakrát tolik co mně. Jsi manželka mého otce.
Ty jsi vážně mizera.
Věděla jsem to, ale až tak?
Dobrá.
Proč by ti kdokoli věřil?
- Protože je to pravda. - Ani náhodou.
Nezkoušela jsem s tebou spát. Bylo to naopak.
Neměla bych se podvolit, ale legálně nejde o incest.
Takže co?
Proč bych teď neměl lhát já?
Jak jsem řekla, podlej mizera.
Naštěstí to není tak jednoduché.
Tvoje slovo proti mému. A já neprodám kůži lacino.
Nemáš důkaz.
Probíhající trestní řízení, motiv k pomstě.
Mimochodem, mstíš se mi.
- Ne. - Nikdo tě nebude poslouchat.
Nejsi důvěryhodný.
Mnohem lehčí je říct otci, že sis to vymyslel.
Místo téhle tvrdohlavosti.
Jsi mladý, budeš toho v životě muset spolknout ještě spoustu.
Nech to raději být, rozumíš? Nejsem tvůj nepřítel.
- Ahoj, Saro. - Dovolili mi přijít a dát vám je.
- Za co ty květiny? - Chtěla jsem vám poděkovat...
Za všechno, co jste pro mě udělala. Pomohla jste mi.
- Co tvůj otec? - Mám pěstouny, dokud se to nezlepší.
- Jsou fajn. - To je dobře.
Můžu vám zavolat,
- abych vám řekla, jak se mám? - Prosím.
- Veselé Vánoce, Saro. - Veselé Vánoce.
- Kdo to byl? - To byla Sara. Klientka.
- Dala ti pugét? - Nádherné, že?
Dám je do vázy.
Jsem ráda, že jsi přišla. Je to pro mě důležité. Díky.
Koneckonců, jsi moje sestra.
Víš moc dobře, že se na tebe nedokážu zlobit dlouho.
Koukni na to.
Podívej. Nahoře je sněhulák.
- Je to moc malý dort? - Ne, je tam příliš kakaového másla.
Dávám přednost oříškovému krému.
Zastavil se tady Ježíšek.
Je to možné?
Jo, byl tady Ježíšek.
- Je to malý pejsek. Pejsek. - Ten je krásnej.
- Je to pro mě? - Ano.
- To je pro tebe. - Já nic nedostanu?
- Co to je? - Přesně to jsem chtěla.
- Co to je? - Zajímalo by mě...
Nevím, jestli je to pro Angelu, Serenu, nebo...
- Možná je to pro Anne. - Možná pro mě?
Co tady stojí? Počkej...
- Co tam stojí? Pro mě. - Stojí tam Anne.
- Ano. - Ano, mladá dámo.
Počkej chvilku. Možná se ti to nebude líbit.
- Rozmazlil tě hezky. - Ty ses zbláznil.
Je to nádherné.
Pan Farad vás přijme.
Milá kolegyně, z pověření svého mandanta na vás podávám trestní oznámení
podle paragrafu 222-22-3 s ohledem na vážná fakta, z nichž vás klient obviňuje.
Rád bych znal vaše stanovisko a zda chcete věc urovnat.
Chci říct, že vzhledem k situaci, kterou, promiňte milý kolego,
znám lépe než vy, bez zkreslování pravdy
není důvod citovat paragraf 222-22-3.
Chci, aby můj nevlastní syn věděl, že toto vydíraní považuji za ubohost.
Neptáme se na vaše pocity.
Váš klient je lhář.
Jeho ovbvinění jsou nesmyslná
- a on to ví. - Neoslovujte ho přímo.
Uveďte, zda chcete, abychom to stíhali, nebo ne.
Pokud ne, postoupím věc Advokátní komoře.
Přijímám váš návrh.
Bude to tak lepší.
Nechci dál plýtvat vaším časem.
Zašlete prosím dohodu do mé kanceláře.
Samozřejmě.
Sbohem, Théo.
Co to proboha děláš?
Jdu tě navštívit.
- Proč? - Abych tě viděl.
Udělali jsme dohodu, nebo ne?
Žádná zasraná dohoda není.
Na všechno jsem přistoupila. Stojí mě to jmění.
Co ještě chceš? Mučit mě?
Podívej se na sebe. Jsi opilý.
Už nevíš, co děláš. Vzpamatuj se.
Přestaň.
Řekni, že mě nemiluješ.
Jsi blázen. Totální blázen.
Ty jsi taky blázen.
Blázen do mě.
Co to bylo?
To byl Théo.
Opil se. Zavolala jsem taxík.
Jsi úplně studená.
- Pierre... - Tiše.
kinderman2024
www.titulky.com