DETTA ÄR EN SANN BERÄTTELSE
SCENER I FILMEN HAR SKAPATS
MED FILM FRÅN HÄNDELSEN IHOP MED REKONSTRUERAT MATERIAL
18:E SEPTEMBER 2012
BOTTEN AV NORDSJÖN
Jag ser inget.
Ingen kommunikation med dykare 2.
-Vi förlorar en dykare nu. -Den rör inte på sig.
Var är han nu?
KÄLLPANEL 2
Vi har ont om tid.
Jag kan inte flytta den.
-Den rör sig inte. -Slangen räcker inte.
-Jag kommer inte förbi. -Ge inte upp, kompis.
-De rör sig inte. -Bryggan, få dit oss igen.
12 TIMMAR TIDIGARE
DYKUNDERSTÖDSFARTYGET TOPAZ
Topaz...
Aberdeen Marine Control här. Vad är er position? Kom.
Aberdeen Control, vi är 103 km nordöst om er.
På väg mot oljefält Block 22/14 B. Kom.
Tack, Topaz. Första uppdatering på jobb. Kom.
127 I BESÄTTNINGEN
INKLUSIVE 12 MÄTTNADSDYKARE
Fyra inne. Hej, Rob. Läget?
Bra. Hej, Ali. Det är bra, tack.
-Du har visst... -Ja, förlåt.
Morag ville se skeppet.
Ja, god morgon!
Det är alltid bra att ha senap.
Låt oss se om vi får med...vad har vi? Jimmy Kyle från Black Isle.
Vi kanske får klippa bort det här.
Jag försöker få det till att livet ombord är spartanskt,
så det jag ska visa nu
lär ju motsäga det, tyvärr.
För att, bakom mig...
...finns en äkta bastu.
CHRIS LEMONS MÄTTNADSDYKARE 2
Bakom dörr två, tro det eller inte...
Solariet.
När Christopher var offshore
skickade vi videor till varandra.
Se, en ny kalv på täppan. Är den inte fin?
Det är den stora nyheten hemmaifrån.
Hej, du!
Det gav oss lite av varandra,
vi kunde delta i varandras liv medan vi var isär.
MORAG MARTIN CHRIS LEMONS FÄSTMÖ
Det säkerställde att vi båda var lyckliga.
Vi önskar till eder alla
En fröjdefull jul
God jul, Lemons!
Det var en väldigt spännande tid i vårt liv.
Fick du med den lilla skylten? Fantastisk.
Vi skulle gifta oss i april det året.
Vi höll på och byggde ett hus också.
Har du kul?
Och jag hade börjat på ett nytt jobb
som huvudlärare på den nya grundskolan.
Vi hade så många planer för framtiden.
Det var underbart.
Okej, det fungerar. Hej, Morag.
Det bor sex grabbar där, men de har visst släckt.
På utsidan ser du en liten kamera som de har för att se oss.
Den pekar mot toaletten, så de kan se när vi duschar.
Tro vad du vill.
Jag visste vad Christophers jobb var.
Alla dessa tunnlar, gaser och djup.
Christopher beskrev det ofta som att vara i rymden, men under vatten.
TOPAZ ÄR BYGGT RUNT OM ETT MÄTTNADSSYSTEM UNDER TRYCK
DEN UTGÖRS AV TRYCKKAMMARE SOM ÄR KVAR OMBORD
OCH DYKARKLOCKOR SOM FÖR DYKARNA NER TILL HAVSBOTTEN
FÖR ATT KUNNA ARBETA SÅ DJUPT ÄR DYKARNA INLÅSTA I SYSTEMET
DE KALLAR DET "ATT MÄTTAS"
Trevligt att träffas!
Ja. Vi ses om 28 dagar!
Ja. Tack, kompis.
Det är sanningens ögonblick, ombord,
när vi ser vilka vi ska jobba ihop med.
Det kan avgöra hur trevligt det blir,
de andra två som man är inlåst i en burk med, i en månad.
Och...ser ni det samtidigt som jag....
Ja, lag tre, Chris Lemons, Dave Yuasa, Duncan Allcock... Okej.
David Yuasa intervju... Klappa.
-Hej, David. -Hej.
DAVE YUASA MÄTTNADSDYKARE 1
Vissa kommer du överens med, andra inte, och ingen vill umgås med en idiot.
Duncan kände jag väl, jag hade jobbat med honom flera gånger under årens lopp.
Han har ett bra rykte på båten.
Man måste vara lite speciell för Nordsjöjobb.
Lite sinnesrubbad, lite onormal.
DUNCAN ALLCOCK DYKARKLOCKA
De har inte problem, de har lösningar.
Säkert är att alla de jag jobbat med...
...är ensamma i sitt slag.
Dave är en lugn kille.
Han blir inte stressad eller orolig.
Väldigt, väldigt logisk.
Men han håller sig för sig själv.
Jag är inte känd på jobbet för att vara en emotionell person.
Folk har beskrivit mig som en "Vulcan".
Chris var relativt ny, jag hade inte dykt med honom,
men han hade dykt med Duncan ett par gånger,
och Duncan var hans..."mättnadspappa".
Det låter mysko när man säger det, va?
Jag var med på Chris första gång. Sen gjorde vi fyra gånger ihop efter den.
Bandet man får ihop är enormt.
Jag lärde känna honom väldigt väl.
Han var väldigt trevlig.
Jag frågade Duncan: "Hur är Chris egentligen?"
Jag fick tummen upp och var glad att göra det med honom.
Mättnadskontroll, vi är sex timmar från jobbet.
Vad jag minns lider man av värk, sår, ont i lederna, känslobortfall i huden...
Okej, grabbar.
Som ni ser finns det inte mycket plats.
Bara 15 centimeter mellan sovplatserna där nere.
Dunc gör i ordning sin redan.
Sen är det resten, med bänkar och ett litet bord.
En av de få hyttventiler vi har.
Det är den enda utsikten mot den omgivande världen vi har.
Jag måste kräla igenom tunnlarna för att komma från plats till plats.
Här borta finns det som vi kallar för "wet pot",
jag bara öppnar dörren...
Det är toaletten, duschen, man gör sig ren här.
Om jag sträcker ut mig i min fulla längd finns allt...
Jag kan slå huvudet i allt, det är jobbigt.
Därför har jag så många småsår över allt.
Det magiska med allt är...
...att när man väl gjort rundan är man tillbaka där man började.
-Och en kopp te, ja. -Akta min choklad.
Löjligt, Duncan. Hur mycket har du där?
-Bara en för varje dag. -En för varje dag!
-Jag har redan börjat, bara för att kolla. -Bra att jag är här med dig.
UPPSTIGNINGSTRUMMA (860) FRÅN MÄTTNADSKONTROLL
PÅ JOBBET LEVER DYKARNA UNDER 10 GÅNGER NORMALT ATMOSFÄRTRYCK
MÄTTNADSSYSTEMET BLIR DERAS HEM UNDER DE KOMMANDE 28 DAGARNA
Okej, om alla är redo så blåser vi nu.
Okej, vi kollar efter läckor.
På just detta jobbet arbetar vi på 100 meters djup.
Kammaren pumpas full med
heliox med tryck som motsvarar 100 meters djup.
Det är en blandning av helium och syre.
Då har vi det tryck som finns på havsbottnen.
Tätning bekräftad. Vi fortsätter med utblås.
Ja. Allt är bra. Ja.
Alla våra öron är okej.
Så fort man andas in helium
pratar man med en pipig röst.
Ja.
Allt är bra. Tack. Ja.
-Okej, lycka till. -Ja.
De första 30 sekunderna är alltid lustiga.
Sen försvinner nyhetens behag.
Okej, grabbar. Djupet nått. Utblås avslutat.
LAG 3 DAVE YUASA, CHRIS LEMONS, DUNCAN ALLCOCK
Tack.
Det är en konstig omgivning att leva i.
Det finns inget privatliv.
Ens hela värld krymper till systemets storlek.
SANITETSSPOLNING DTC - VENTIL
Att bo här är väldigt intensivt.
Alla handskas med det olika.
De flesta dykare har två personligheter.
Jobbpersonligheten och hemmapersonligheten.
Hemma är jag David, far till tre barn.
Dave är en professionell dykare.
Han...
Han är endast ansvarig för jobbet.
Chris var definitivt mer orolig.
Han hade inte mättnadsdykt länge.
Man kollar att han hänger med, har rätt utrustning och inte gör sig till åtlöje.
Han är medveten om att varje sak han gör kollas.
Det är ett hårt tryck.
Han ville göra ett bra intryck.
Han ville vara en duktig dykare.
Den bästa dykaren.
Innan jag började dyka så här
såg jag Nordsjön som dykning i högsta ligan.
Det finns många understödsfartyg där. Mycket dykning pågår där.
På just detta jobbet
låg fältet vi jobbade på ungefär 12 timmars gång från Aberdeen,
vilket är ungefär mitt i Nordsjön.
Nordsjön kan vara oförutsägbar och vädret var inte speciellt bra då.
Båten gungade ganska ordentligt.
Nordsjön är definitivt en av världens farligaste platser.
Vattentemperaturen är fyra grader vid bottnen.
Det är livsfarligt.
Jag vet att det finns faror med jobbet. Jag inser det.
Men Christopher hade försäkrat mig om att det var säkert.
Att han inte skulle råka illa ut.
Jag tyckte att han verkade glad i sin mättnadstank.
Nej, jag oroade mig aldrig.
NORDSJÖNS OLJEFÄLT
Aberdeen Control, här är Topaz. Kom.
204 KM ÖSTER OM ABERDEEN
Varsågod, Topaz. Kom.
Vi befinner oss nu på oljefält Block 22/14 B.
Vi stannar här för att börja jobba omedelbart. Klart slut.
-Redo? -Ja, jag är redo.
Okej, allt står på noll.
Ett, fyra, fem, sex, kör.
Okej, alla motorer inställda på DP.
DP-METOD
DYNAMISK POSITIONERING
ETT DATASYSTEM SOM LÅSER FARTYGET ÖVER EN EXAKT PUNKT PÅ HAVSBOTTNEN
Jag har två GPS:er som referenssystem.
Ja.
Okej, kapten, DP är på nu.
NORMALT - FÖRSÄMRAT
DP - STATUS GRÖN
Okej, fem minuter innan ni ska in i dykarklockan.
Dykarna är mina marionetter. Som en liten orkester. De är mina händer och fötter.
CRAIG FREDERICK DYKÖVERVAKARE
De gör det jag ber dem om.
När dykaren är i vattnet
är jag den viktigaste personen på fartyget och alla fogar sig efter min vilja.
Den första går in i klockan.
Duncan var klockansvarig. Han dök inte, han var i klockan
och såg efter dykarna.
Dave Yuasa var dykare 1.
Och Chris Lemons var dykare 2.
Bryggan, klockan är bortkopplad från systemet kl. 20:13.
20:13, bortkopplad från systemet.
Okej, grabbar, nu åker ni ner.
KLOCKSTÖD SWL 15.5T
Bryggan, klockan försvann under ytan 20:21.
Tack, ROV.
Vi är på väg nu.
Vi har nått arbetsdjupet 90 meter.
När man sätter på hjälmen på dykarens huvud och ser in i deras ögon...
Då ser man om dykaren är glad eller skrämd från vettet,
för då ser man mer ögonvitor.
Chris var aldrig ängslig den kvällen.
Han ville bara komma igång.
Han ville visa att han var lika bra som de andra.
Slangen är fastsatt.
Nödtanken är på vid flaskan.
Och...
...av vid hjälmen.
Jättebra, tack. Varmvattnet är bra.
Allt är bekvämt.
Okej, vi ses om sex timmar ungefär.
Chris, kolla efter läckor.
Kolla efter läckor, Chris.
Bryggan, dykare 2 är i vattnet 20:37.
DYKARE 2 - CHRIS
DYKARE I VATTNET
Du andas med din egen gas, Chris.
Uppfattat.
Duncan, ta hand om slangen till dykare 2.
När dykaren är utanför klockan förlitar han sig helt på slangen.
Den förser honom med varmt vatten som han behöver för att hålla värmen.
Den ger honom gas att andas. Och även ljus och kommunikation med ytan.
Den är bokstavligen ens livlina.
Dykare 2 redo att dyka ner.
Dykare 2, du får lämna klockan.
Att lämna klockan är ett favoritögonblick vid dykning.
DYKARE 2 C. LEMONS
Jag älskar känslan av viktlöshet.
Man liksom flyger ner mot havsbottnen.
Om sikten är dålig
vet man inte vad man hoppar ner i.
Eller när man landar.
Det är mörkt och förvirrande att vara på havsbottnen.
Det är väldigt lätt att gå vilse.
Craig, kan jag få riktningen för jobbet, tack?
Dykare 2, jobbet bör vara 30 meter nordväst om dig.
Uppfattat.
Slangen är den fysiska förbindelsen med båten.
Ska man återvända till klockan så följer man slangen.
Det är vägen åter till säkerhet.
I mörkret är det nästan svårare att ta sig till jobbet än att utföra det.
Havsbottnen kan vara lurig.
De första tio minuterna kan vara stressiga.
Jag ser det på deras andning.
DYKARE 2 C. LEMONS
Bryggan, båda dykarna på jobbet 20:49.
Strukturen vi jobbar på är ett förgreningsrör.
DYKARE 1 D. YUASA
Inuti finns ett antal källor.
Oljan kommer upp ur bottnen.
Därifrån förs den i rör till plattformen.
Jobbet vi skulle utföra var att ta bort en bit rör.
Och vi skulle sätta dit en ny rörbit i stället.
När man jobbar med dykare så
vill man igenom skärmen för att vrida på knapparna åt dem.
Man blir emotionellt involverad med dem.
Man känner deras framgångar och misslyckanden.
Vi är okej.
Man ser helt enkelt A och B.
Vi öppnar och stänger dem i sekvens, sen kommer trycktestet.
DYKARE 1 D. YUASA
Som klockansvarig kan man slappna av lite när dykarna är ute.
Se vilket pålägg det är på mackorna i halvtid.
Det finns inte en dag på jobbet då det inte är kul.
Min första inspiration till att dyka...
...var absolut att se Jaques Costeau på tv...
...och tänka: "Det är precis det jag vill göra."
Att besöka korallrev...
...och att simma med alla djuren.
Det såg helt enkelt enastående ut.
Det var min dröm...
...att bli dykare, och...
...vara under havet.
DYKARE 2 C. LEMONS
Och... Dave, fortsätt jobba. Okej, stäng av den.
Okej, stänger ventil BV2.
Uppfattat.
Christopher började dyka lite senare i livet.
Ventilen är stängd.
Han letade efter inriktning.
Vi ser inga läckor.
Dykning var en stor passion.
Jag skulle aldrig be Chris
att välja nåt annat yrke.
Aldrig.
Han ville hålla på med det. Det var hans passion.
Om jag vore lika passionerad angående nåt jobb, som Christopher var,
då hade jag inte velat bli stoppad. Så jag stoppade inte honom.
Den kvällen var vädret inte bra.
Det var sexmetersvågor, vindar på 35 knop.
Det var på gränsen för att dyka.
Men det gick att dyka.
Vädret var dåligt.
Men på Nordsjön var det inget ovanligt.
Det var helt säkert.
Om man nu kan kalla det här jobbet "säkert"... Det är inte säkert. Okej?
MICHAL CICHORSKI DYNAMISK POSITIONERINGSANSVARIG
Jag ansvarade för DP-datorn.
Att hålla fartyget i exakt position.
Så att dykarna är säkra i vattnet.
NORMALT
Just då var fartyget stadigt.
Sen började det.
Jag såg ett alarm som jag aldrig sett förr.
KRAFTER
Direkt efter det alarmet kom fler, ett efter ett.
Vi har ett stort problem. Vi tappar kontroll över fartyget.
Vi tappar position.
MÅLAVSTÅND: 5,5 METER
Vår DP fungerar inte.
FÖRSÄMRING
DP - STATUS GUL
Bryggan gav mig gult ljus.
Att det kom plötsligt, och angelägenheten i rösten sa mig att
det inte var ett normalt gult ljus.
Släpp allt där, Chris.
DYKARE 2 C. LEMONS
Jag ville ha in dykarna så fort som möjligt.
Ta er ut ur strukturen, grabbar.
Lämnar strukturen nu. Kom.
Duncan, ta dykare 1, 2, släpp efter när du kan.
Redo att ta hand om dykare 1 och 2.
Uppfattat...
På några sekunder hade vi rött ljus.
DP -STATUS RÖD
Det hade jag aldrig haft förr.
Bryggan förlorade kontroll över fartyget och navigeringssystemet.
Så det drev i vädret.
Då blev fartyget som en segelbåt.
Skeppet rörde sig förvånansvärt fort.
MÅLAVSTÅND: 17,5 METER
Hastigheten ökade snabbt.
MÅLAVSTÅND: 20,0 METER
MÅLAVSTÅND: 21,0 METER
Eftersom vi inte kontrollerade fartyget kontrollerade vi inte nåt på botten.
MÅLAVSTÅND: 25 METER
Dykarna var fortfarande ihopkopplade med klockan och den med fartyget.
Vi kan alltså släpa med en dykare.
Det är det värsta scenario som...
...den DP-ansvarige på ett fartyg kan uppleva.
Tillbaka under klockan.
DYKARE 1 D. YUASA
När vi kom ut ur strukturen trodde jag att klockan skulle vara framför mig, där.
Jag såg på min slang att
den faktiskt var bakom mig, och förgreningen var mellan mig och klockan.
DYKARE 2 C. LEMONS
Jag klättrar uppför slangen.
De måste klättra uppför slangarna längs strukturens sida,
över toppen, och sen längs slangarna tillbaka till klockan, till säkerhet.
Men strukturen var hindret de måste förbi.
Ta er upp på strukturen.
DYKARE 1 D. YUASA
Jag var nästan vid toppen
när jag såg att Chris inte kom längre.
Jag såg att nåt var fel.
DYKARE 2 C. LEMONS
Chris slang hade virat sig om en klippa.
Han satt fast.
Släpp efter till dykare 2.
Slangen sitter fast.
Jag måste få loss den.
Den drogs åt mer och mer.
Jag hade aldrig förr sett en slang så åtdragen.
Släpp efter för dykare 2.
Chris såg spänningen när han bad om slang,
men han fick inte mer slang för skeppet rörde sig bort.
Slangen sitter fast.
Min slang sitter fast, Craig.
Chris, du kan inte få mer slang.
Vi har ett enormt skepp, 120 meter långt och 20 meter brett,
som knuffas av vindar på 35 knop.
Och Chris var vårt ankare i andra ändan.
Jag såg ingen utväg för honom ur detta.
Den rör sig inte.
Helt fast.
Chris slang drogs åt så hårt att den drog loss
hans stålräcke från väggen.
Jag var helt desperat.
Jag väntade på det oundvikliga, att allt drogs ut genom hålet i golvet.
Om jag kom emellan slangen och hålet skulle jag åka med.
Chris, ta loss slangen själv.
Den dras åt hela tiden.
DYKARE 1 D. YUASA
Jag försöker nå Chris för att hjälpa honom.
Vi är mindre än två meter ifrån varandra.
Sikten är bra nog för att se varandras ansikten.
Jag ser att han sitter illa till.
Nu når inte min slang längre.
Och jag når honom inte.
DYKARE 1 D. YUASA
Hans slang blir tunnare.
Jag hör hur den knakar.
Det är ljudet som hörs innan nåt går sönder.
DYKARE 2 C. LEMONS
Ingen kommunikation med dykare 2.
När jag drogs bort från Chris kändes det som att se en film.
Det var det sista jag såg av honom.
Helvete.
Och jag hörde slangen slitas itu...
Jag är loss från strukturen.
...när fibrerna i slangen gick av, en efter en.
Bryggan, vi ser inte jobbet längre.
Jag kunde inte hjälpa Chris längre.
Det fanns ingen möjlighet att nå honom längre.
Jag vänder om och börjar klättra mot klockan.
Det är mycket motstånd.
Det kändes som att klättra igenom en flod.
Jag tänkte nog inte så mycket på tragedin som höll på att hända.
Just då var min prioritet
att återvända till klockan och sätta mig själv i säkerhet.
Jag är rädd att fastna i nån annan struktur där nere.
Jag visste att om jag fastnade,
då skulle en dålig situation bli värre.
Jag hoppades att jag drog in Chris.
Men innerst inne visste jag att det inte var så.
Det fanns inget på änden.
Varmvattensslangen kom först.
Den var söndersliten.
DYKARE 2
Jag drog in några varv till av slangen
innan hans söndriga gasslang dök upp.
Den låter väldigt mycket.
Jag lade handen på regulatorn för att stänga av.
Man stänger aldrig av en dykares gas när han är i vattnet.
Det är en dödsdom.
Det kändes som om jag svek Chris.
Det var slutet på hans livlina till klockan.
Jag hade gråten i halsen. Jag visste inte vad jag skulle göra. Jag bara skrek.
"Jag har förlorat min dykare!"
Och...jag visste inte vad som hände med Dave, så...
Jag var tvungen att ta mig samman.
Jag kom tillbaka under klockan.
Och där väntade jag.
Då fick jag lite mer tid att tänka på vad som skett och vad som skulle ske.
När man dyker med luft kan man alltid simma upp till ytan.
Med mättnadsdykning finns bara en plats, bokstavligen bara en plats...
...och det är klockan.
Normalt sett sitter man fast i klockan med slangen.
Men han har ingen slang för klockan är inte i närheten.
Han har inga valmöjligheter.
Han var där ute själv.
Han hade bara två nödtankar.
Om man inte kan andas i ett nödläge
har man nog med gas i behållaren för att nå klockan.
Den är inte gjord för en längre vistelse på havsbottnen.
Han har ingen annan gas.
Begänsningen är nödbehållarna.
De är inte stora. De räcker i fem minuter.
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 4 MINUTER 57 SEKUNDER
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 5 MINUTER 00 SEKUNDER
Det fanns ett tidsperspektiv för att rädda Chris.
Så jag väckte alla.
Alla måste fokusera så vi inte missade nåt.
Jag var i nästa dyklag.
Ansvarig för livsuppehållande åtgärder hörde av sig: "Stu, jag har ett problem."
Jag sa: "Blir det då mitt problem eller är det ditt?"
STUART ANDERSON DYKLÄKARE - LAG 2
Han sa: "Vi har lämnat en dykare på förgreningsröret,
vi skickar ner medicinsk utrustning.
Du är dykläkaren, gör dig redo.
Det finns alltid flera dykläkare på mättnadsdyk.
Det måste finnas en i varje lag.
Vanligtvis handlar det om skärsår, skrubbsår.
Jag var rädd för att...
...det här var nåt som var så långt bortom...
...normal arbetsrutin.
Man vill inte vara inblandad i nåt sånt...
...som inte kommer att sluta väl.
Situationen var desperat.
Vi har fortfarande ingen kontroll och driver ifrån Chris.
Datorerna som kontrollerade dynamisk positionering...
...var inte igång. De var backup, alla tre.
Datorn som körde DP...
...hade kraschat.
Backupen som speglade allt hela tiden... hade kraschat.
Huvuddatorn hade också kraschat.
Vi har en situation där det omöjliga har hänt.
Fartyget kunde inte kontrolleras med datorerna.
Vi bara driver runt.
Vi fick försöka att...
...få kontrollen åter.
Kaptenen tar bort datorn ur systemet och kör manuellt.
Systemet ska användas i hamnen,
där det inte finns vågor eller för mycket vind.
Folket på bryggan fick lära sig att styra skeppet med fyra gaspådrag.
Problemet är att de är installerade på två konsoler.
En man har inte fyra händer.
Ingen trodde att man nånsin skulle behöva göra det här.
Jag har aldrig sett en kapten eller överstyrman göra det här.
Ibland gick det bra.
Sen kom det en stor våg.
Det förändrade kursen igen.
Bryggan, ta oss tillbaka dit.
De vill ha dit oss fort,
men vi gör allt vi kan göra.
När man håller på med mättnadsdykning får man ett sorts sjätte sinne
för sitt fartyg, hur det låter.
Maskinerna gick för fullt.
Båten rörde sig ganska oberäkneligt.
Den rörde sig fram och tillbaka.
Det var ganska påfrestande för klockan.
Jag försökte lugna mig själv.
Jag kände Chris, jag kände Morag, och jag undrade...
Hur ska vi förklara för henne att...
...vi utförde en dykning och han kom inte tillbaka.
Jag kämpade med att hålla mig lugn.
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 11 MINUTER 18 SEKUNDER
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 11 MINUTER 21 SEKUNDER
Även om jag visste att hans gas var slut...
...måste jag tro att Chris levde och kunde räddas.
Han måste hittas först.
MÅLAVSTÅND: 192,5 METER
ROV:en var det enda jag hade där som fungerade.
ROV, kan du försöka hitta min dykare?
ROV:en tar sig fram i vattnet
upptill 150-200 meter från skeppet utan problem.
Vi färdades mot strukturen. Det logiska stället att hitta Chris på.
Vi visste inte om han var på toppen eller vid sidan om den,
eller på havsbottnen nedanför...
Tiden gick långsamt när ROV:en flög fram.
Jag fick veta att det fanns en idé
om att ge Chris nåt tecken på att vi var på väg.
För att ge honom extra energi och kraft att hålla sig vid liv.
Vi närmade oss. Jag stirrade på skärmen, svart och vitt...
Jag frågade: "Ser nån nåt?"
Vi ville nå fram till strukturen med viljestyrka.
Sen dök den upp.
ROV-teknikern sa: "Craig, han mår bra."
Jag sa: "Hur vet du det?"
Han sa: "Han vinkar."
Innan vi kom dit med ROV:en...
Jag var säker på att vi skulle kunna rädda honom. Efter detta var jag osäker.
Man måste komma ihåg att det inte var vem som helst.
Det är han som satt vid sidan om dig.
701 KAPTEN
Man träffar honom i korridoren.
En hand som håller i skeppet hela tiden.
Så där. Hälsa och säkerhet.
Han kom upp på bryggan ibland.
Chris? Läget?
-Bra. Du? -Inte illa.
Nu ser vi honom...
...helt ensam.
Många chockades av bilden.
Jag blev jättepeppad av den.
Han satt ju uppe på strukturen, vilket var avgörande för räddningen.
Och det ryckte i honom.
Han levde fortfarande.
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 22 MINUTER 18 SEKUNDER
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 22 MINUTER 21 SEKUNDER
Vi var forfarande lite för långt borta.
Och vi hade inte DP-kontroll på fartyget.
Vi tog oss till strukturen manuellt.
Det var väldigt svårt.
MÅLAVSTÅND: 192 METER
Skeppet tog sig inte fram så fort som vi hoppats
och det kändes som om tiden saktade in.
Sakta men säkert slutade ryckningarna.
Jag kände på mig att det var slutet för Chris.
Vissa orkade inte med det. De ville inte vara inblandade i nåt som...
...var väldigt mörkt.
Alla de tankarna dök nog upp i folks medvetanden:
"Vad händer nu?"
Efter 25 minuter...
...hittade vi inget...
...att hålla fast vid.
Vi var säkra på att vi skulle få hämta en kropp.
Det kändes konstigt att vara i klockan.
Att tänka på vad som hänt.
Jag var inte speciellt upprörd vad gällde Chris.
Saker händer. Han var inte min bästa kompis eller mitt barn. Och...
Det var ett dykjobb som gick fel.
Jag bad så mycket som det gick.
Jag är inte religiös alls. Men...
...i såna ögonblick...
Jag kom aldrig så lågt som att tro att vi inte skulle kunna rädda honom.
Absolut inte.
Det fanns inte en chans...
...att jag skulle åka hem och förklara för Morag att Chris inte kommer hem.
Vi försöker med allt för att få igång DP-systemet.
Vi hade aldrig olika valmöjligheter,
vi hade ingen lista på vad man gjorde, steg för steg,
om vi fick såna här problem.
Vi fick anstränga oss gemensamt och prova allt vi kom på.
En sista möjlighet var att starta om allt.
Det fanns inget annat att göra.
Och...vi väntade.
Vi borde få ett bra kort snart.
Vi fick alla dåliga kort,
nu borde vi ha lite tur.
Som tur kom systemet igång.
Fantastiskt, bra nyheter.
Det var en stor lättnad för mig.
För alla på bryggan.
Så fort DP är igång...
...och fartyget går automatiskt...
...kan vi återvända till Chris.
MÅLAVSTÅND: 150 METER
Men vi kommer kanske för sent.
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 27 MINUTER 42 SEKUNDER
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 27 MINUTER 45 SEKUNDER
Nu gjorde vi framsteg.
Vi kommer närmare och närmare.
MÅL: 106,5 METER
Adrenalinet flödar. Jag vill få det gjort.
Jag frågade hela tiden: "Är vi inte framme snart?"
Dave ville iväg. Jag höll tillbaka honom.
Duncan, veva in Daves överskottsslang.
Det är som en hund i koppel.
Han är fast tills jag släpper efter.
Craig talade om avståndet för mig.
"Spring i 50 meter...
...spring i 30 meter...
...spring i 20 meter."
Jag såg ljusen på vår ROV.
Jag såg Chris.
MÅLAVSTÅND: 1,0 METER
MÅLAVSTÅND: 0,5 METER
DP- STATUS GRÖN
Okej, Dave. Kör på.
Jag överraskades inte av det jag såg.
En död kille på taket på förgreningsröret.
Jag visste att det skulle bli svårt att ta sig till klockan.
Chris vägde tungt.
Båten rörde sig upp och ner.
Men jag var där för att göra mitt jobb och utföra order.
Jag tänkte inte: "Det är Chris Lemons.
Det är killen som bygger ett hus.
Killen som är förlovad och ska gifta sig."
Han är en sak som ska flyttas från en plats till en annan.
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 36 MINUTER 23 SEKUNDER
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 36 MINUTER 26 SEKUNDER
Jag ville inte tänka: "Chris är död."
Möjligen, långt nere...
...hade jag en tanke att han var det.
Jag gav honom två djupa andetag.
Jag hoppas med varenda fiber
att jag ska kunna rädda honom, att få honom att andas igen.
Det är svårt att kommunicera till andra...
...exakt vad jag gick igenom och vad jag kände.
Det är en tid som jag funderar mycket på.
Jag försöker ofta sätta mig i samma position igen...
...för att påverka minnet eller för att återskapa det som hände,
för jag har återkommande frågor.
Chris, du kan inte få mer slang.
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 36 MINUTER 27 SEKUNDER
TID SEN SLANGEN KLIPPTS AV 00 MINUTER 00 SEKUNDER
Det kom en våldsam smäll.
Sen blev det omedelbart tyst.
Det är desorienterande när det är så mörkt.
Det är det svartaste jag nånsin sett.
Allt jag gjorde fokuserades på att hitta strukturen,
och komma till toppen.
Så att de lättare skulle kunna rädda mig.
Men jag visste inte var jag var.
Jag såg inget alls.
Jag fick panik.
Det fanns en stor risk att jag skulle gå åt fel håll...
...rakt ut i ingenmansland.
Sen skulle jag aldrig hitta tillbaka igen.
Jag fick besluta nåt. Jag kunde inte bara stå still.
Jag måste välja en riktning.
Det handlade bara om tur därefter.
Sen gick jag rakt in i strukturen.
Den var 11 meter ovanför mig - plattformen jag behövde stå på.
Jag förväntar mig ljus från dykarklockan över mig.
Det fanns inget.
Jag var helt ensam.
Jag har nog fem eller sex minuter gas kvar.
Jag har redan använt ett par minuter för att ta mig till toppen.
Även om klockan var över mig skulle det tagit
resten av gasen för att komma dit,
om jag hade tur, så...
När man väl lugnat sig och räknat på det
så inser man att chanserna...
...för att klara sig är obefintliga.
Kylan minns jag inte att jag kände av.
Det verkar inte vettigt. Jag vet att jag skulle blivit nerkyld fort.
Jag tycker att jag kan återberätta allt, men att jag inte minns kylan...
Jag ifrågasätter hur redig jag var.
Jag höll kanske inte ut så länge.
Jag blev kanske medvetslös direkt.
Jag är så ledsen.
Jag är så ledsen, Morag.
Jag visste tydligt vad jag var på väg att förlora.
Jag har klara minnen av precis det.
Att jag inte ska få se...
Jag ska inte få se huset som är halvfärdigt,
som vi lagt ner så mycket möda på.
Jag får inte träffa...
Jag får inte...
Jag får inte träffa min fru...
...den dagen vi ska gifta oss, och...
Det är...
Varför är jag, en liten pojke från Cambridge, här i mörkret för att dö?
Man kommer inte undan. Nu är det ens tur.
Vilken sorts person är du?
Var du rädd eller låtsades du som inget?
Var du lugn?
Jag är inte så säker på det.
Tankarna handlade om skadorna som jag skulle åstadkomma.
Vårt hopp, drömmarna...
...planerna inför framtiden...
...som ska gå om intet.
Jag minns att det blev svårare att andas.
Svårare att suga i sig luften man vill ha.
Jag minns att jag kände att det var på väg.
Och sen ingenting.
Jag visste att han klarat sig.
Han skulle överleva.
Jag var så upprymd.
Hade han hjärnskador, var han samma Chris som innan?
Kommer han att kunna prata igen? Han andades dock. Han levde.
Och han blev starkare med varje andetag.
Jag minns blinkande ljus.
Nåt var inte som det skulle.
Det var lugnande att se Duncan.
Han har varit en fadersfigur under hela min karriär.
Det är tröstande att se ett vänligt ansikte.
Jag hade bestämt mig för att han förmodligen var död.
Jag hade börjat vänja mig vid att han var död och att vi räddat en kropp.
Kameran funkar.
När jag kom in i klockan såg jag Chris sitta där.
Och...han var absolut inte död.
Det var förvirrande.
Jag frågade:
"Chris, mår du bra, kompis?"
Och han sa: "Ja."
Han verkade må bra.
Det var ett speciellt ögonblick.
Många blev lättade.
För Chris skull, naturligtvis.
Men även för sitt eget välbefinnande.
De ville inte ha ett dödsfall på samvetet. Det slapp de nu.
Jag minns att jag nästan var sur på honom.
På samma sätt som när man...
Om man har ett barn som går iväg utan tillåtelse,
och man letar efter barnet... När man väl hittar det
blir man lättad, men också lite arg.
De har låtit dig gå igenom nåt...
...som var traumatiskt.
Klockan är vid ytan.
Det var inte förrän jag tog en dusch som jag insåg hur uttröttad jag var.
Jag minns att jag försökte tvätta håret...
...i duschen, och händerna krampade ihop,
händerna var som klor, fingrarna rörde sig inte.
Då tänkte jag: "Jag har jobbat hårt idag."
Nere vid nedre dörren.
Okej, Dave. Jag pratar med dig sen. Tack för hjälpen.
-Okej. -Jepp.
Jag kunde inte ha varit mer stolt över mig och Dave den dagen,
för det som vi åstadkom i klockan.
Vi stänger nu.
Jag skötte jobbet. Jag förväntar mig inte mindre.
Dykarna gjorde sitt jobb, även de på bryggan.
Alla skötte sig. Men man klappar inte sig själv på ryggen för det.
Man dyker upp. Det är det man får betalt för.
Siste man ut ur klockan.
Dave och Duncs, de hade gjort nog.
Nu var det vårt jobb att ta hand om honom.
Jag trodde inte riktigt själv att vi hade klarat det.
Jag trodde inte att han skulle... Vi värmer upp honom,
sätter en tehuva på hans huvud. Sen är han redo.
Det var otroligt, tyckte jag.
Jag minns när allt hade lugnat sig, vid de första provtagningarna.
Han såg ut som om han... inte slumrade, men vilade sig.
Och...
Och det var den enda...
Jag får ta det igen. Förlåt.
Ja.
Den enda gången jag kände mig allvarlig...
Jag höll på med att kolla hans puls...
Han bara tittade på mig och sa: "Stu, det är okej."
Jag sa: "Ja, jag vet, du är okej."
Han sa: "Nej, det är okej, jag höll bara på att somna.
Jag var lite ledsen ett tag, men sen...
Jag var kall och domnade. Det var som att somna. Inte så illa."
Det var enda gången det blev känslosamt för mig.
Vid den tidpunkten... Då fattade jag att...
...han hade helt enkelt...
Han accepterade att han skulle dö.
Han försöker berätta att det är okej att dö.
Och det tog...
Det tog mig hårt.
Hur jag kunde överleva är en bra fråga.
Jag får nog aldrig veta.
Jag tror att när kroppstemperaturen sänktes
så stängde kroppen av och jag överlevde
på det lilla syre som fanns kvar i systemet.
Jag tror också att de höga syrenivåerna
som vi har i nödgasen...
...mättade vävnaden med syre, och lät mina...
...organ fungera fastän jag inte hade nåt att andas.
Allt är bara teorier, och bortom det väntar jag på nån som har rätt svar.
Jag får nog aldrig veta.
Jag fick samtalet som alla fruktar.
Ens hela värld faller samman.
Jag såg honom framför mig...
...liggandes på havsbottnen, hjälplös.
Alltid när nåt sånt händer...
...när det händer nån du älskar...
Jag fick inte bort bilden ur mitt huvud.
Strunt samma att han pratade med mig och sa att han hade överlevt,
jag behövde röra vid honom och se honom.
Jag insåg att vi kommer att klara oss. Vi kan realisera våra hopp och drömmar.
Och leva vårt liv tillsammans.
Nån här kommer absolut att hata detta.
Förmodligen en av två män som gett mig en bra kyss mitt på munnen.
3 VECKOR EFTER INCIDENTEN...
...ÅTERVÄNDE CHRIS, DAVE OCH DUNCAN TILL NORDSJÖNS BOTTEN
Dykare 2 i vattnet på 91 meter.
Du, Chris, sabba det inte den här gången.
Uppfattat.
Undertexter: Mats Nilsson