Цей фільм - поетична драма
про велику любов Івана і Марічки.
Фільм вводить нас у світ народних легенд і побуту старих Карпат.
Кіностудія імені Олександра Довженка
Сторічного ювілею М. Коцюбинського присвячуємо
Олексо...!
Олексо, чуєш?
Брат, йди їсти!
Біжи, Іван, біжи!
Олексо, пусти, пусти!
Братик, пусти!
Пусти!
Пусти, братик, пусти!
Тіні забутих предків
Михайло Коцюбинський
Карпати - забута Богом і людьми земля гуцульська...
Синочку мій Олексо, Олексик, синочку мій улюблений,
я сплю і бачу твої муки.
Боже мій милосердний,
збережи мені хоча б останнє дитя, мого Іванка.
Боже...
Конячки, конячки, мої конячки, конячки!
Чуєш, хлопчик?
Немає овечки! Немає овечки!
Іванко! Іванко, йди сюди, йди сюди дитя! Іди!
Не дивися, це божевільний, не дивися.
Йди сюди.
Слава Ісусу.
- Слава Ісусу. - Навіки слава.
Папа, це диявол сила?
Іванко, в церкві його немає,
як і сатани.
Сатана є серед людей.
Он.
Он, бачиш?
Він Богу гроші віддає,
а у бідних душу виймає.
Ви жебраки!
Вам під церквою слід сидіти, а не в церкві.
Ну нічого. Нехай він тільки вийде!
Петрику, прошу тебе, це ж святе місце!
Петрику, прошу тебе!
Люди добрі, допоможіть!
Голь, палиці заслужили.
- Онуфрій, відплати! - Уб'ю його!
Вони образили нашу рідню. Онуфрій, швидше!
Да відчепися, сам знаю, що робити.
Палка з ним плаче. Голота!
Петрик, не треба, вони злі люди!
Потрібно, Анно, потрібно.
Заклинаю тебе, Петрик!
Сатана, ти за все заплатиш! Сатана!
- Петрик, прошу тебе! - Відпусти мене!
Заклинаю сином нашим Іванком!
- Мама! - Марічка, де ти?
Забирай швидше дочка і йди до воза!
- Мама! - Донечка моя, де ти?
Мамо!
Марічка!
Нічого, у мене є інші, ще краще.
Мені купили нову спідницю, постоли, розшиті панчохи.
Я наряджуся і буду зовсім як дівчина.
А я вмію грати на сопілці.
А чого ти б'єшся?
А навіщо біля нашого воза стояла?
А чого твій батько б'ється?
- А не мій перший почав. - Твій!
Ой, братик мій дорогий, на кого ти нас покинув?
На кого свого Іванко залишив?
Братик мій дорогий, на кого ти
своїх діточок залишив?
Братик мій дорогий!
Як тебе вороги зі світу зжили!
Яку ти смерть собі сумну вибрав!
Боже!
Петрик мій дорогий,
на кого ж ти мене покинув?
Хай будуть прокляті Гутенюки!
Пішли на них, Боже, чуму,
а на худобу - загибель!
Стій! Не бійся! Як тебе звати?
А тебе звуть Іванко.
Звідки знаєш?
А я пасу ягнят.
А я пасу корів.
Химка у нас вкрала борошно.
- Яка? - Та, що відьма.
Петрик, на кого ти мене покинув!
Хай будуть прокляті Гутенюки!
Боже, пошли на них чуму,
а на худобу - загибель!
На кого ти залишив нашого маленького Іванка...
Однак в пам'яті Івана смерть батька жила не так довго,
як зустріч з дівчинкою.
Іванко і Марічка
Іва, чуєш?
А чому б і ні? Чую. Це невидимий сокиру.
Іва, я боюся.
Чого боятися? Бачиш, коза.
Де?
Іван, ти куди?
Де мої кози, де мої ко...
Іван!
Кум-кума, кум-кума, що варила, що варила?
Буряк-борщ, буряк-борщ, буряк-борщ!
Стій! Звідки ти?
З Яворова!
- А чия ти? - Гутенюкова.
Будь здорова, Гутенюкова.
Марічка!
Іванко...
що, моя Марічка?
Чи будемо ми парою?
Як Бог дасть.
Велика злість у рідні нашої.
Нічого, Марічка. Скажу мамі і заберу тебе до нас.
О, мій, мій Іванко!
Не сумуй, не сумуй, моя солоденька!
Марічка!
Чуєш?
Йди до мене.
Що ти, Іванко.
Нехай говорять, що хочуть, а ти будеш моєю.
Чуєш, Марічко? Чуєш?
Іван. Же не бути нам разом.
Що ти говориш, Марічка?
Марічка!
Що з тобою, моя солодка?
Нехай стане порожнім будинок Гутенюки, як і мій.
Нехай згине їх скотина! Іванку!
- Вони знищили наш рід, а ти... - Мама!
Дорогий ти мій.
Думала я, що не будеш ти господарем,
а підеш в батраки заробляти на хліб.
- Синочку! - Мама.
На кого ж ти мене залишаєш?
Тримайтеся, мама.
Нехай буде так. Нехай.
Благословіть в дорогу.
Щастя тобі. Везіння тобі.
Господи!
Збережи і захисти
сина мого Івана
і згадай душі дітей моїх - Михайла, данила,
Анни,
Василя,
Миколи,
Олекси
Отче наш, що єси на небесах,
Нехай святиться ім'я твоє,
нехай буде воля твоя,
хліб наш насущний дай нам днесь...
- Слава Ісусу! - Навіки слава Богу!
- Щасливо, Іванко! - Щиро Дякую!
Іванко на полонину пішов, а вона...
- як спалося, Марічко? - Як спалось?
Добре, а як вам?
Іван!
Марічка!
Ідеш, Іванко?
Іду, Марічка, така вже доля.
До зими повернуся, а ти чекай.
Вночі я буду дивитися на зірку, що над полониною.
І ти теж дивись.
Добре, будемо дивитися обидва.
Іван!
Марічка!
Слава Ісусу Христу.
А чия це дівчина? Гутенюкова?
Ой, яка ж ти, Марічко, ой, яка повна, Марічко!
Марічко, Марічко, а з'їж Черничко.
А що у тебе тут, а?
ПОЛОНИНА
Приженуть нам худобу.
Аби Господь-Бог допоміг
восени повернути її людям.
А чий будеш, хлопець?
Петра Палійчука, з Криворівні.
Прийшов до вас проситися.
Може, прийміть? Буду робити, що скажете.
"Чому ти не одружишся, високий Бескиді", -
питає вітер
чорну Гору.
А вона відповідає:
"Тому що зелена полонина
за мене не піде ".
І стоять вони разом століттями.
Милуються красою,
а одружитися не можуть.
Тільки вітер їм
пісеньки носить.
Не знаю.
Чому ти не одружишся,
високий Бескиді...
Чуєте?
Іван!
Слава Ісусу.
Міко, що це?
Міко, хоч ти скажи правду.
Що там внизу?
Міко!
Марічка! Марічка!
Як же ти така молоденька потонула!
Дитинко моя!
Онуфрій, шукай нашу донечку!
Почекай там, почекай Параска.
Яку недобру смерть ти знайшла!
Ой, дороге дитя...
навіщо так марно пішла ти з цього світу?
Ох, дитино улюблене, молоденьке, тобі б ще жити та жити,
а ти вже на той світ пішла.
Яка смертьнедобрая тобі дісталася, дитятко...
Люди думали, що він він помер від туги,
а дівчата склали пісні про їх любов...
ОДИНОЧЕСТВО
Миколо, Дмитро, пішли!
Приходь до мене на криве Поле, я одружитися буду.
Дякуємо. Буде час, обов'язково прийду.
Дмитрий, приходь до мене на Святвечір.
Пішли, хлопці.
Щасливої вам дороги. Щасливо!
Івана, чи не гаси вогонь, він сам повинен прогоріти.
Сам знаю. Дякуємо.
- Як здоров'я, Евдо? - Добре.
Ви чули, що у Палійчуків зробилося?
Ви бачили, що Іванко під стіною стоїть?
Іванко?
Який пригожий хлопець був, а тепер такий нещасний,
заріс, обірваний, нечистий, як ніби дід старий.
Дивується, що за господиня там була.
Хата валиться, чисто валиться,
все вимерло, батька вбили.
Нікого у нього немає з рідні.
Я чула, коли він продавав худобу, лише овечку...
Приїхав якийсь багач з Буковини, та й ту овечку... продає і її.
Навіть на людину не схожий, Господи...
такий хлопець був, а тепер...
як здоров'я, батьку?
Добре. Як ти гостював? Звідки йдеш?
Ходив до вірменина-купцеві, продав йому видру і куницю,
купив перцю і пішов додому.
І ось тут на єврейському кладовищі бачив Івана Палійчука.
- Знаєте? - Знаю.
Він там яму копав, чорний весь, страшно дивитися.
Що з ним сталося...
знаєш, Дмитрику, про що я тебе попрошу.
Нікому про це не розповідай.
Соромно, до чого любов може довести.
Боже, весна йде!
Сонечко гріє, лід тане.
А що ж наш Іван?
Хто йому сорочку випере,
хто йому їсти зварить,
до людей поверне?
Ой, Боже!
Хата порожня стоїть.
Прийшов би, ми б допомогли.
Ой, Боже, до чого його та любов довела!
У мене хата завалилася.
Я продала корову
і найняла Івана Палійчука, сироту, нову побудувати.
Працює Іван у мене цілий місяць.
І все думає бідний, а про що не знаю.
Я його запитала, а він не говорить.
Принесла я йому поїсти ввечері,
а він не хоче, сіл, грає на дримбі та думає.
- Ти куди ходила? - В Красноїлля до попа.
А навіщо?
Віднесла йому сала та інше,
щоб запечатав труну моєму синові Дмитрику.
Бачила там Івана.
- Якого? - Палійчука.
Фарбував дошки або робив хрест, не знаю,
така я була незадоволена, що пішла.
Холоднеча стояла. В кожусі, і то замерзла.
А він такий обірваний був.
І тут така холоднеча стояла.
Вчені говорять, що в цьому році все вимерзне.
- Як здоров'я? - Добре.
Де ти була?
З хлопцями.
- З нашими або з мадярами? - Де мадярів-то взяти?
На Святий вечір мадяри приїхали, так на все село...
Ой, пили і гуляли, і колядували з хлопцями.
Бачила Івана, що стояв біля каплички?
- Наче й не бачити. - Правда пригожий?
Як вдалося розворушити його?
Дала йому порцію горілки, свічку в руку,
яблучком закусити, він і радий.
Напоїли Івана так, що він на молодиць вішався,
як коза на вербу.
Іван одружується... треба ж було обзаводитися господарством...
Іван і Палагна
Водичка, Іванку, правда тепла?
Була б жива твоя мати, помила б тебе краще.
Скоро до Палагні підеш, в старості буде своя дружина.
Нате рушник, та гарненько витріть Іванко.
Він збирається до Палагночке.
Добре його витру, одягнемо, зараз він піде до Палагні.
Буде добре жити, до нас в гості приходити.
Йде!
Будні
Іва...
Різдво
Іва.
Іванку, де моя дитино?
Палагна, де моя дитино?
На сісечкі, на сісечкі!
Чорнокнижники, потопельники,
в лиху годину будьте ласкаві, приходьте до мене
На сите їжу, запашну горілку.
Я вас заклинаю.
Аби тільки ви назавжди зникли.
Іван, вечеря готова.
В ім'я Отця і Сина і духу Святого, амінь.
Господи! Дозволь повечеряти.
Душі зникли безвісти...
В дорозі покалічені...
В водах потоплені...
В водах стел...
Потоплені.
В водах потоплені.
В Віфлеємі нині новина.
Пречиста Діва сина народила.
В яслах, сповитий,
між тваринами
схилився до сну Бог неосяжний.
Палагна, де моя дитина?
А де моє дитя?
Де мої кози...
Де мої кози, де мої кози?
Прийшла?
Немає нікого.
Спи.
...так йшло життя. Для роботи - будні, для ворожіння - свято.
Завтра весна
Не дав Бог їм дітей і Палагна ворожила...
Господи, святий Георгій,
приворожити до мене Івана,
дай мені щастя,
дай діточок здорових, хлопчика иль дівчинку.
Господи, дай мені...
Що витріщився?
Не бачив?
Такий як ти, Палагночка, Бог мій, ніколи не бачив.
Відчепися від мене!
Де шляєшся, господиня?
Бачиш, біда.
Слава Ісусу христа, дорогі господарі.
В ім'я Отця, Сина і Святого духа, амінь.
КОЛДУН
...Про нього говорили, що він як Бог. Його боялися, але і потребували ньому.
Заклинаю вас хмари, громи!
Я вас посилаю в ліси і на води!
Тут у вас немає сили!
Немає сили!
Заклинаю вас, ідіть геть!
Згиньте! Згиньте!
Ідіть в ліси і прірви,
де іржання не чути коней і куди гав не долетить.
Згиньте! Згиньте!
Юрочко!
Не сталося чого з тобою, Юрчику?
Нічого, Палагночка.
Я відвернув бурю!
Йди до мене!
Я хочу спокою!
Юрочко...
КОРЧМА
Слава Ісусу.
Навіки слава Богу.
- Дядько. - Дядько.
Слава Ісусу.
Слава Богу.
Іва!
СМЕРТЬ ІВАНА
Дивись, Палагночка.
Б'ю сюди - сохнуть руки.
Б'ю сюди - сохнуть ноги.
А якщо сюди?
Людина помирає.
Улюблений!
Палагночка.
Юрасик!
Заспівай Іванку, як вмієш.
А я тобі заспіваю так, що не зрозумієш.
Скажи, скажи, дівчина, де мій розум втрачено?
Іль в березі, то чи в тополю його ти сховала?
А як полюбили ми, дуби сухі зацвіли.
А як розлучилися, бузок зів'яла.
Ой, Марічко солоденька, красуня святкове.
Якби судилося нам було, хоч одне літо любитися.
Згадуй мене, Іванку, хоч два рази на день.
А я тебе згадую щогодини по сім разів.
А з яблуньки вже опал квіточку.
Ми один одного полюбили ще з дитинства-малолітства.
Ой, пішов на полонину, а там ненаглядная.
Що поробляєш ти, чорнява Марічка?
Ой, тебе, Марічка, забути я не можу! ..
Ой, не бути нам парою! Поки я не помру!
Евдо! Щось дяк захрип, погано співає.
Принеси но йому горілки.
Немає нашого Іванчика, немає.
Помер наш Іванчик, помер.
На кого ти мене покинув?
Помер наш Іванчик, помер.
Немає нашого Іванчика, немає...
Хлопці, веселощі!
Кум, а що я згадав.
Одного разу Іван просив поховати його в одязі,
в якій він ще в наречених ходив.
Мене це здивувало тоді...
В ролях:
Іван - І. Миколайчук
Марічка - Л.Кадочнікова
Палагна - Т.Бестаева
Юра - С. Багашвілі
ватаг - М. Гринько
Міко - Л. Енгибаров
Палійчуки - Н.Алісова, О.Гай
Гутенюкі- Н.ГНІПОВСКАЯ, О.РАЙДАНОВ
в дитинстві:
Іван - І. Дзюра Марічка - в. ГЛЯнькОлексо
Сценарій - С, ПАРАДЖАНОВ І, Ченду
режисер-постановник С. Параджанов
Оператор Ю. Іллєнко
Художники М. Раковського, Г. ЯКУТОВИЧ