филм на ФЕДЕРИКО ФЕЛИНИ
сценарий ФЕДЕРИКО ФЕЛИНИ, ТОНИНО ГУЕРА
с участието на ПУПЕЛА МАДЖИО, АРМАНДО БРАНКИА,
МАГАЛИ НОЕЛ, ЧИЧО ИНГРАСИЯ,
НАНДО ОРФЕИ, ЛУИДЖИ РОСИ, БРУНО ДЗАНИН, ДЖАНФИЛИПО КАРКАНО,
ЖОСИАН ТАНЗИЛИ, АНТОНИЕТА БЕЛУЦИ, ДЖУЗЕПЕ ЛАНИГРО, ФЕРУЧО БРЕМБИЛА
сценография и костюми ДАНИЛО ДОНАТИ
оператор ДЖУЗЕПЕ РОТУНО
музика НИНО РОТА
монтаж РУДЖЕРО МАСТРОЯНИ
АМАРКОРД (1973)
Пухчета!
"Щом пухчетата са дошли, за зимата ти забрави."
"Щом пухчета има и тази година, значи зимата отмина."
Ще хвана най-хубавото!
Чичо, да отидем на брега. Виж колко е хубаво онова!
В нашия град пухчетата се появяват през пролетта.
Тези пухчета летят наоколо, реят се тук и там.
Прелитат над гробището, където всички почиват в мир.
Прелитат над дългите плажове, с току-що дошлите немци,
които не усещат студ.
Реят се, реят се...
Кръжат... кръжат... кръжат...
Реят се, реят се, реят се!
Ние сме 14 деца. Когато съм се родил аз, последен,
на баща ми му втръснало и ме нарекъл "Окончателен".
Ако му беше втръснало по-рано, щеше да има един дърдорко по-малко.
Приятна вечер. - Ще се видим на площада.
Дойдох да взема сестра си. Рано ли е? - Сестра ти дойде!
А, Фиорела, тъкмо свърших. Влизай!
Може ли? Тази година кладата ще е по-голяма от миналата.
Ще ходиш ли на празника довечера? Какво ще свириш?
Новата си композиция.
Сега ще ви я засвиря.
Татко, щом запалят кладата, ще те заведа у дома.
Докторът каза да си лягаш рано.
Докторът говори глупости. Ще си лягам, когато си искам.
Тогава пак ще ти стане лошо, ще те заведа в болницата
и ще те оставя там. - Бакла, семки, боб...
Пази се! Това е моето място.
Дяволите да те вземат!
Дайте път! - Чуйте това.
Един баща може да се грижи за сто деца, но сто деца
не могат да се погрижат за един баща.
Мамо, и аз искам да гръмна. - Стой спокойно.
Хей, Джудицио! Дръж!
Мога, разпореждам се и искам. Да живее Джудицио!
Волпина, днес прави ли любов?
Колко мъже обслужи?
Обзалагам се, че го правиш дори със сутрешното кафе.
Ето я!
Ти си най-добрата, Градиска! Грета Гарбо е нищо пред теб!
Да минем отпред.
Роналд Колман, ние сме тук!
Джудицио, вземи и този стол.
Изгори и него. Хайде, вземи го.
Сложи на него старата вещица.
Ще те накарам да изядеш този стол! Върни го вкъщи веднага!
Вещицата!
Старата вещица е тук!
Преди да я изгорите искам да се оженя за нея.
Какво си се опулил? - Не се пуля.
Не гледай, ще ти стане лошо.
Донеси фойерверките!
Да запалим кладата и да изгорим старата вещица.
Гори огън, изгори Старата вещица и отнеси студа.
Ето я и пролетта!
Но аз нямам кибрит. - Твоят верен поклонник има.
Да изгорим вещицата! Да живее, Джудицио!
Мога, разпореждам се и искам.
Къде е стълбата?
Стълбата ли искаш? Ето, дръж.
По-бързо, че се запалих!
В Америка съм виждал клади, високи по 106 м.
Ти пък кога си бил в Америка? - Нашите са американци.
Ще ти откъсна главата! - Само да чуете какви неща
прави баща ми със задника си. - Да живее пролетта!
Впечатляващо е, нали? - Да.
Олицетворява, че зимата умира и идва пролетта.
Вече усещам пролетта.
За ваше здраве, г-н графе! За ваше здраве, сестро!
За ваше здраве, графиньо.
Пийни малко, ще ти дойде добре. Дори леля ти пие. Виждаш ли?
Браво, Лало! Никой не може да каже, че си на 60.
Какво безобразие. Брат ти наистина е кръгъл идиот.
Още е толкова млад.
Сега ще видите как скача Малайския тигър.
Само да се приберем и ще ти откъсна главата!
Падна ми токът, госпожо. - Значи така ще ходиш.
А другият нещастник къде е? Къде се е дянал?
Чичо, хвърли пиратката в огъня!
Ти какво правиш? Отивай да лягаш! Ще те дам в приют!
Това е Скурецо ди Корполо!
Браво, Скурецо! Браво!
Произходът на това градче се губи в мъглата на времето.
В Общинския музей на големия площад има каменни оръдия...
Всичко добро. - Моите почитания.
...които се числят към праисторическо време.
Аз самият открих много древни рисунки в пещерите на графовете Ловиняно.
Първото достоверно датиране е от 268 г. преди Христа,
когато градът е станал Римска колония и начало на пътя Емилия.
Г-н адвокат!
Това също е съставна част от характера на днешното население,
в чиито вени тече римска и келтска кръв.
Природата им е арогантна, но щедра, предана, но упорита.
От божествения поет Данте до Пасколи и Д'Анунцио,
мнозина са възхвалявали тази земя. Безбройните й синове
са допринесли много за изкуството, науката, религията и политиката...
Кой си ти? Ако си толкова умен, събери смелост и се покажи.
Излез и се покажи! Готов съм да ти кажа всичко в лицето.
Г-н адвокат! - Да, да...
Господа... тишина!
Да се подредим за снимката. - Щом настоявате, г-н директор.
Но аз винаги излизам зле на снимки.
Учениците от последния ред – качете се на пейката.
Какво има, Де Сантис? - Г-н директор, не бях аз!
Алдина!
Виж колко прилича на теб.
Какво става? - Джильоци! Сядай си на мястото!
Стойте така. Не мърдайте, моля. Готово.
Какво е това? - Камък.
Съгласен съм, но какво представлява? - Аз знам! Прашка.
Яйце от слон. - Аз ще ви кажа. Това е махало.
Всички, разбира се, сте виждали в домовете си часовници с махало.
И какво прави то? - Тик-так...
Къде се оттегля Тиберий, след като напуска ръководството на Империята?
На Капри.
А кога е убийството на Агрипина? - 69 г. след Христа.
Защо ми пишете минус? Не е ли през 69-та?
През 59 г. след Христа! - Сигурен ли сте, че не е през 69-та?
Как така дали съм сигурен? Било е през 59-та.
По дяволите, знаех си!
Ще ме побъркаш! Върви си на мястото!
Какво толкова съм направил? Не може ли да е през 69-та?
Ще дойде ден, когато възобновена Италия
ще излезе самостоятелно на бойното поле,
а няма да брани собствената си земя с чуждо оръжие...
Всемирното като дух се въплътява в Държавата
и не може да не се слее с Църквата. Но взаимодействието Държава-Църква
става чрез посредничеството на Създателя,
който въвежда ред сред членовете на тези институции,
изисквайки желязна дисциплина и имайки право да се намесва
във всички сфери на личния живот.
Той е избран за Син Божи, защото има същата власт като Отеца.
Освен това и Светия Дух трябва да се постави
наравно със Сина и Отеца. Ясно ли е?
Ето защо Бог е хем един, хем триединен.
Днес ще говорим за великия художник Джото.
Който се прости с топките си! - Знаете ли, скъпи ученици,
защо Джото заема важно място в италианската живопис?
Ще ви кажа. Защото първи въвежда перспективата.
Пер-спек-ти-ва-та!
Госпожице, може ли да изляза? Бобо пусна една смрад!
Какво имаш предвид?
Ти си луд! Аз никога те пърдя! - Пърдиш, пърдиш!
Албоин... подписва мирен договор...
Джильоци, излез навън!
Ето, не е трудно. Реши я.
Защо спря? Добре тръгна. Какво искаш да направиш?
Подскажете ми. - Дай насам.
Помисли малко. X9 плюс корен квадратен от K3...
Очевидно е!
Дръпни се. Какво пише тук?
Попитах какво пише тук?
Не виждаш ли? Не можеш ли да четеш?
Е? Тишина!
X9 плюс корен квадратен от K3...
Ето го решението. X1 = 140.
X2 = 3/5 от сбора, минус разликата. Ясно ли е?
Какво направи? Да не си се побъркал?
Чистачка!
Гръцкият език е прекрасен, нали? - Разбира се.
Не е ли мелодичен?
Emarpszamen! Повтори.
Тишина! Останалите пазете тишина!
По-смело, повтори го. - Г-н учител, ако обичате...
Какво има, скъпи? - Може ли да го повторите?
Разбира се. Ето, слушай – Emar-pszamen.
Обърни внимание на езика. Трябва да се опре тук, в небцето,
след това рязко го изхвърляш. Emar-pszamen.
Тишина! Давай, по-смело!
Така го чувам. Гръцкият е много труден.
Къде си поставихте езика?
Не го изплезвай толкова. Между зъбите.
Така ли? - Точно така!
Излез навън, по дяволите! - Почти успях.
Кой е? - Чичо.
Остави ми малко. - Само едно дръпване, става ли?
Вярно ли е, че си написал стихове на Алдина и тя ги е скъсала?
Да, но и написах други.
"Нежна красива девойко, явяваш ми се ти, Алдина,
и при твоето сияние и блясък сърцето ми забива с трясък."
Навън вече се стопли. - Аз повече харесвам майка й.
Кой знае какво ли ще е днес на плажа?
Фу-Манчу!
Волпина! Ела!
Какво правиш тук? Какво искаш? - Загубих си котенцето.
Тук няма котки. Върви си вкъщи.
Топло, е нали? На вас не ви ли е топло?
Само я виж! Хайде, върви си. Тук няма котки.
Шефе, Мазилката е написал ново стихотворение.
Кога успяваш да ги пишеш?
Мазилка, ела! Кажи стихотворението на шефа.
Давай, да го чуем.
Как се казва? - "Тухли".
"Дядо ми правеше тухли, баща ми правеше тухли,
аз правя тухли също, но къде е моята къща?"
Браво! Разбрах какво искаш да кажеш!
Така е. И аз някога бях беден, но постепенно се издигнах до майстор.
Не може всичко да се постигне изведнъж!
Трябва търпение, иска се работа.
Да работим. Трябва да се работи. - Че ние не работим ли?
Стига!
Не се пие преди супата! - Къде го пише?
Стомахът се подува. Пишеше го в неделния вестник.
Махни си ръцете! - Лъжиците не достигат.
Пари ли, Лалино? - Не много.
На мен ми сипи повечко, мамо. - Ще ти сипя колкото ти се полага.
Искаш ли още, Лалино? Остана малко.
Добре ли е на сол? - Да, дядо.
Джина, сипи малко и на дядо. - Той вече яде.
Наричаха таткото на моя татко "здравеняк".
На 107 години още го правеше.
И какво? - Какво ли?
Когато бях малък ме учеше, че трябва да се яде в 11 ч.,
преди слънцето да ти е напекло главата, а вечер в 16 ч.,
иначе всичко става отрова, която ти отравя кръвта.
Ти няма ли да ядеш? - Не!
Какво сте направили на майка си? - Нищо!
Нищо не са ми направили.
Божичко! Ставаш в 4 ч. сутринта, гърбиш се цял ден като магаре,
и когато се прибереш да хапнеш залък хляб,
виждаш насреща си навъсени мутри!
Е, така вече няма да ги виждаш!
Госпожо, време е да се свали казана от огъня.
Всъщност какво ти има? - Нищо ми няма!
Тогава защо не ядеш. - Защото не ми се яде!
Защо не ти се яде? - Защото така!
Затворете вратата, хладно е. Още не съм напълно оздравял.
Кой ли е по това време? - Откъде да знам!
Да отворя ли, г-н Аурелио? - Да, да, върви.
Задникът ми да не е купа със светена вода?
Пилешкото винаги ми влиза между зъбите.
Татко, ще си взема още малко. - Не пипай!
Само едно крилце. - Аз ще ти сложа!
Сложи ли мента, Миранда? - Не, няма мента, има салвия!
Веднага усети, че вкусът е различен, нали?
Лалино има изтънчен вкус. - Джина! Кой е?
Е? - Г-н Бионди.
Не те оставят да хапнеш спокойно! - Той не е ли братовчед на епископа?
Нямате ли насита? Сякаш ви държат гладни!
Вуйчо, гледай!
Само да те види баща ти!
Вуйчо, направи ни някой номер. Хайде, само веднъж.
Виж, Тита! - Браво, господине!
Трудно ли е, вуйчо? - Е, нали знаеш...
Това вино е хубаво.
Кажи ми, къде беше снощи?
Аз ли? На кино, татко. - Така ли? И какво даваха?
Американците искаха да навлязат в територията на команчите
и построиха жп мост, но индианците ги обстрелваха със стрели.
Беше голямо клане, татко!
Ще те заколя аз теб, престъпнико! - Какво става?
Нищо не съм направил! - Аурелио, остави го! Върни се!
Ако те хвана ще те изпратя в болница! - Аурелио, хората те гледат!
От утре – никакво училище, никакви джобни.
Ще дойде да работи при мен!
А ти ще ми плащаш ли? - Ще ти плащам с плесници!
Не, ти ми кажи, кой отгледа това лайно?
На неговата възраст вече работех от три години!
Да, знам. И си давал парите си на баба.
Стига вече! Идвайте да ядете.
Добър ден.
Всички ви се подиграват, дори и кокошките.
В къщата си ще правя каквото си искам!
Не, няма, г-н Всемогъщи!
Подай ми чинията на брат си.
Остави чинията? Къде отиваш? - Какво толкова е направил?
Ще ти покажа какво е направил. - Какво е направил?
Какво е направил брат ти? Казвай! - Не знам, мамо.
Това е шапката на г-н Бионди. Вчера е ходил на кино.
Помириши я! Знаеш ли на какво мирише?
Онзи негодник, синът ти, се е изпикал от балкона
върху главата на г-н Бионди. Струва ми цели три надници!
Сигурна съм, че не е бил той, а някой от неговите разбойници!
Стига! Така не може да продължава! Не го защитавай!
На теб ти харесва, но той става все по-зле и по-зле!
Те са двама бандити! Зле ги възпитаваш!
Да, да! Тогава ги възпитавай ти, а аз ще гледам дали ти се получава!
Повече не мога да понеса! Ще се побъркам!
Всички ви ще убия!
Ще ви сложа стрихнин в супата! Ето какво ще направя!
Едно, две, три...
Дори първо ще убия себе си! Още сега!
Не, първо аз ще убия себе си!
Вуйчо, виж татко!
Защо това се случва точно на мен? Какво толкова съм направил?
По дяволите!
Ударихте ли се? - Какво правиш на пода?
Добър вечер, г-н директор.
Това е Градиска!
Ако позволите на архиепископа да продава икони в училище,
съм сигурен, че няма да е нужно да даваме пари на...
Кога ще давате "Долината на любовта" с Гари Купър?
Следващата седмица, скъпа. - Много благодаря.
А кога ще се гушнеш със своя малък принц?
Теб ще те халосам с чантата!
Безсрамник!
Върви си, Джудицио! Досаждаш! - Беше чудесен! Толкова плаках!
Романски стил, XIII век, съвършено запазен.
Извинете, ще продължа после.
Лало, видя ли телеграмата, която "Бялото перо" получи от Стокхолм?
"Идвай веднага. Вече не издържам. Инга."
Това да не е зъблата от миналото лято?
Какво ще правиш? Ще отидеш ли? По дяволите, там сега е студено!
Ако взема, че ги застрелям, ще ме нарекат "убиец"!
Всички ви ще хвърля в негасена вар!
Богородица ще ви накаже!
Не мога да оставя майка ми, заради онази зъбла.
Това са нови момичета за бардака!
Гледайте!
Виж онази дебелата с качулката!
Тук съм!
И аз!
Мястото под слънцето е свещено...
Беше приятен мъж. Приличаше на Уолъс Бири.
Помните ли го, момичета? С онази брадичка приличаше на френски херцог.
Само гледай!
Лека нощ, Виторио. Лека нощ на всички!
Това е Паметникът на победата. Всеки ден ходехме да го гледаме.
А на мен ми се привиждаше и нощем.
Тръгвам, мамо. - И да се изповядаш както трябва.
Нали не си пил нищо? Иначе не можеш да се изповядаш.
Вода може да се пие, мамо, но не може да се яде.
И вода е забранено. И кажи, че си се държал лошо.
Че ядосваш родителите си... че псуваш...
и че ме обиди. Всичко му кажи. Разбра ли?
Кой е първи?
Откога не си се изповядвал? - От Коледа.
А по празници ходиш ли на църква? - Когато не съм болен от заушка.
Почиташ ли баща си и майка си? - Да, разбира се.
Не, не така! Белите цветя от едната страна, жълтите – от другата.
Защо, не е ли същото? - Не е. Това е въпрос на естетика.
Е, почиташ ли баща си и майка си?
Аз да, но те не ме почитат. Постоянно ме бият.
Очевидно ги ядосваш. А лъжеш ли?
Принуден съм. - А чужди вещи пожелаваш ли?
Малките цветя в малките вази. Какво си пожелал?
Ами, един мой съученик има шлифер, целият в катарами,
като на детектива от онзи филм с Уилям Пауъл и Мирна Лой.
Вършиш ли нечисти работи? Пипаш ли се?
Знаеш ли, че Св. Луиджи плаче, когато се пипаш?
Нека си плаче, здравословно е. Ако ти кажа,
ще ме изпортиш на татко. А ти не се ли пипаш?
Как може да не се пипнеш, когато видиш продавачката на цигари
с ония ми ти цици, да ти казва "Искаш ли"?
А учителката по математика, която е като лъвица? Мама миа...
Как да не се пипнеш, когато те погледне така?
А какво си мислите, че ходим да гледаме в деня на Св. Антоний,
когато благославят животните? Задниците на овцете ли?
Ето, виждате ли как ме гледа? Как да му кажа за Волпина?
За онзи път, когато ме помоли да й напомпам гумата на колелото.
Не знаех, че хората се целуват така. Вие знаехте ли? Езикът се върти...
Тук аз задавам въпроси, не ти. Продължавай.
След това Градиска. Миналото лято.
Отдалеч я видях да влиза в киното.
И тъй като... Виждате ли, Градиска ме кара да припадам.
Искам жена ми да е като Градиска.
Беше сама. Беше там, точно пред мен.
Смених си мястото...
И отново го смених...
После още веднъж...
И накрая...
Търсиш ли нещо? - Седях там като стъписан.
Искаше ми се да се хвърля в морето.
Но отец Балоза не може да разбере тези неща.
Все пак трябваше да кажа нещо и промърморих,
че веднъж се пипнах, но за малко и че после съм се разкаял.
Беше доволен да го чуе. Нареди ми да кажа
три пъти молитвата и ме отпрати.
Кажи три пъти молитвата.
А ти пипаш ли се? Виж се какви сенки имаш.
Пипаш се. Да, пипаш се! - Да, но само веднъж в гаража.
По-спокойно! Не се блъскай!
Джийн Харлоу! - Градиска!
Цицорестата продавачка!
Момичето от цирка! - Коя?
Онази, която скача на батут. Алдина!
Не, Алдина е моя! Ще ти разбия муцуната!
Другари, да живее Дучето!
Да приветстваме Дучето от цялото си сърце с фашистки поздрав!
Поздравът на римските императори, който ни сочи
съдбоносния път, по който трябва да върви фашистка Италия.
Искам да го пипна!
Да живее Дучето!
90% от населението има партийни книжки.
Имаме 1200 млади фашисти, 3000 млади италианки
и 4000 Синове на вълчицата. - 30 000 сърца бият в едно,
но работата на пристанището трябва да върви по-бързо.
Това е прекрасно! Ентусиазмът ни подмладява
и същевременно ни прави по-стари.
Млади, защото фашизмът подмладява кръвта ни,
а по-стари, защото имаме светли идеали.
Всичко, което мога да кажа, е, че Мусолини има ей такива топки!
Днес, 21 април, ние отбелязваме създаването на Рим, Вечният град.
Какво означава това? Че трябва да се грижим за паметниците,
и за руините, които ни е завещал Рим.
Което и правя, въпреки че ме дразнят през нощта.
Вижте, какъв великолепен слънчев ден!
Никой не може да наложи санкции на италианското слънце!
Това е знак свише, че и небето е на наша страна!
Миранда!
Кой е заключил вратата? - Аз!
Защо? - Знаеш защо!
Чуваш ли какво пеят на площада от 8 ч. сутринта?
Отваряй, че имам работа. - Не мисля. Оставаш си вкъщи!
Ако искам да остана вдовица, сама ще те убия.
Ще те удуша със собствената ти вратовръзка!
Мислиш, че ме е страх от тези въшливи черноризци?
Дай ми ключа!
По дяволите, защо всеки път,
когато има някаква манифестация на онези глупаци,
трябва да стоя затворен вкъщи? Това вече е прекалено!
Младежта е като гранит! - Да, да, като гранит е!
Едно, две, три, четири,
пет, шест, седем...
Да живее Дучето!
Авангардист Чичо Маркони,
искаш ли да вземеш за съпруга младата италианка Алдина Кордини?
А ти, млада италианко, Алдина Кордини,
искаш ли да вземеш за съпруг авангардиста Чичо Маркони?
Браво, Чичо!
Другари, казаха "хляб и работа",
но не е ли по-добре "хляб и чаша вино"?
Ликьор... - Кафе...
Нещо безалкохолно. - Три пъти ура за другаря секретар!
Труден удар! - Да, ваше превъзходителство.
Труден удар. - Труден е, ваше превъзходителство.
Не бих искал да играя срещу него.
Кой изгаси осветлението? - Атилио, запали свещ!
Запали свещ!
Горе има грамофон.
Какво казваш? Какво?
Тишина! - Това не е ли Интернационалът?
Какъв е тоя Интернационал? - Химнът на комунистите.
Откъде идва? Откъде? Къде се криеш, нещастнико?
Това е невероятно!
Покажи се, страхливецо!
Всички по къщите!
Затворете прозорците!
Прибирайте се! Всички по къщите!
Там! Горе е!
Прибирайте се! - На камбанарията е!
На оръжие...
Ние сме фашисти, ужас за всички комунисти...
Свободен си.
Върви си вкъщи. Виждаш ли, фашистите не са толкова лоши.
Нищо не ти направиха. И косъм не падна от главата ти.
За малко и кафе да те почерпят.
Лека нощ, сладурче!
Доведете го тук.
Свали си шапката.
Извинете, това е навик... Аз дори и вкъщи...
Защо не поздравяваш с жест?
Не знаех, че е задължително. Стоя по-далеч от политиката.
Сядай!
Значи не разбираш от политика? Тогава как са те чули да казваш:
"Ако Мусолини я кара по този начин, аз не знам."
Какво искаш да кажеш с това "аз не знам"?
Никога не съм казвал нещо подобно.
Обикновено говоря само за работата си. Възможно е да съм казал:
"Нищо не разбирам от политика, не знам как действа..."
Това заплаха ли е? - Разбира се, че не!
Недоверие към фашизма? - Не. Защо?
Или подривна пропаганда? - Не, няма причина.
И за грамофона ли нищо не знаеш? - Какъв грамофон?
Не ме прави на идиот! Отговаряй!
Но аз спях. Те ме събудиха. Дори нямах време да си сложа вратовръзка.
Вратовръзка или анархистко шалче? - Не, какво шалче?
Слушай, искаш ли да вдигнеш наздравица за победата на фашизма?
Ами аз по това време... - По това време...
Проклети тъпаци! Защо изпитват търпението ми?
Трябва да вдигнеш наздравица за победата на фашистите, приятелю.
Трябва да ви чупим главите, за да ви накараме да разберете,
че фашизма иска да ви опази, да ви върне достойнството.
Вървете по дяволите, животни! - Пий!
Но това е рициново масло. - Изпий го!
Не, няма да го пия. Защо да го пия? Какво съм направил, че да го пия?
Какво правите? Пуснете ме! Какви ги вършите?
Стой мирно! Отвори си устата!
Отвори я! Бъди добър и не ме ядосвай!
Пий, пий до дъно! За твое добро е!
Вижте докъде се е докарал. На тази възраст. Позор!
Но какво правиш? Ще повърнеш върху обувките ми.
Това, което ни натъжава в тях,
е упоритото нежелание да разберат. Защо?
- Май ти се размъти главата.
Хайде глътни още малко. Мислите ти ще се прояснят!
Ще си платите за това! - Да, да, изпрати ни сметката.
Господи, часът е два!
Аурелио!
Какво са ти направили?
Никога не ме слушаш! Не ме слушаш!
На ти сега!
Изправи се...
Ето, избърши се.
Да не настинеш.
Татко! - Върви си в леглото!
По дяволите, каква смрад!
Ако се смее този, който си мисля, по-добре да смени континента,
защото ще му разбия мозъка, ще му откъсна топките и ще ги изям!
Копелета!
Грандхотела. Наричам го "Старата госпожа".
Всяка година идвам тук, за да предлагам любовен еликсир.
Дарявам нежност и жадувам нежност.
Аз съм единственият от града, който посещава грандхотела.
Казват, че веднъж тук е идвала и Градиска.
Всъщност, точно след онази невероятна авантюра,
започнаха да я наричат Градиска.
Истинското й име е Нинола. Но казват, че преди три години,
през една зимна нощ...
Не ни разочаровай, Нинола! Знаеш, че принцът е красив мъж.
Ако остане доволен, кажи му за нещата на пристанището.
Една негова дума и всичко ще се оправи.
Той е образован, говори италиански.
Той е истински принц, не някакъв стар задник.
Това е отлична възможност за теб, Нинола. Пристанището...
Принце...
градиска... (Какво желаете?)
И така започнаха да наричат Нинола Градиска.
Но аз изобщо не вярвам на тази история.
Както и на това, което разказва Бишейн.
Той е непоправим лъжец. Измисля най-различни истории.
Трябва да знаете, че преди две години при нас
дойде емирът с 30-те си наложници. Е, аз бях там. Видях го как дойде.
Всяка нощ емирът заключваше 30-те стаи.
Всичко това е вярно. Но разказът на Бишейн е пълен с пропуски.
Представяте ли си, този глупак твърди, че същата нощ...
Купувайте от Бишейн – бакла, семки, боб!
Идвам! Идвам, момичета!
Давай, Бишейн!
Мамка му, какви мацки!
Твърди, че без да прави разлика дали са хубави или грозни,
през онази нощ обслужил 28 дами!
Вуйчо!
Полякиня ли сте? Само полякините имат такъв пламък в очите.
Вуйчо ти танцува прекрасно!
Коменданте! Госпожи!
Значи тогава сте чехкиня. Защото само чехкините
имат такъв пламък в очите.
Знам италиански: "Красавица", "Добър вечер",
"Микеланджело", "Да ти го начукам", "О, слънце мое".
Добър вечер.
Вуйчо! Вуйчо! - Махайте се от там! Изчезвайте!
Келнерът идва! Майната му!
Видяхте ли морето? - Морето ли?
Ще се разходите ли с мен? Хайде!
Леопарди пише поезия. Познавате ли Леопарди?
Не, тук съм за първи път.
Така ли? Данте Алигиери е тук, Леопарди е тук. Дори тук.
А, добре!
Наздраве!
Е, как мина? - Как да мине?
С немците винаги минава спокойно.
Веднага се влюби в мен.
Даде ми надеждно доказателство. Съгласи се на задна интимност.
Чичо! Чичо!
Чичо Тео беше брат на баща ми.
През лятото, веднъж месечно, го взимахме с нас на разходка.
Чичо! Идва, татко.
Сега идва.
Здравей, чичо! - Как е, Тео?
Той се радва, мамо. - Тео! Колко добре изглежда.
Да, добре изглежда.
Внимавай.
Ето го. - Здравей, чичо.
Как си? - А ти как си?
Добре съм. Ходя на училище.
Знаеш ли къде ще те заведем днес? Да ядем спагети в чифлика.
Радваш ли се, братко? Виж кой е тук. Татко.
Синчето ми! Дай целувка на татко.
По-добре е, нали? - Нормално.
Пораснал е. - Вече е на пет.
Една вечер се напи до смърт.
Как си, Тео? - Добре съм, доста по-добре.
Мамо, сладките! Чичо, мама ти е изпекла сладки.
Е, ще го върнем до довечера.
Вземи за цигари. - Благодаря.
Отец Пацалия още ли е жив? - Умря преди десет години.
Отдавна го няма! - Миналата година беше жив.
Онзи беше отец Амедео.
И отец Амедео ли е умрял? - Не, отец Амедео е жив.
Нали и аз това казвам?
Миналата година го видях, вървеше отрупан с цветя.
Кой знае къде отиваше?
На осем години Тео беше много умен.
Не искам да те засягам, Аурелио,
но Тео и в училище беше по-умен от теб.
Беше най-умният в училището. - Разбира се, така е.
Той и сега е по-умният. Добре ли ти е с нас, Тео?
Чичо, там е морето. Виж онази синя линия.
Татко, може ли да водя коня? - Не!
Просто така да си седя ли? Хайде, нека да го яхна!
Това ще е първият случай, в който магаре ще язди кон!
Може ли да минем оттам? - Там пътят е ужасен.
Целият е в дупки, големи колкото файтона.
Какво става? Нещо не е наред ли? - Остави го.
Защо носиш тези неща в джоба си?
Това са камъни!
Камъните тежат, нали? - Камъните са красиви.
Спри, Дино, спри! - Какво има?
Тео трябва да пусне една вода!
Щом има нужда...
Слизай внимателно.
И ти ли? - Защо не?
Само побързай, дядо, че съм гладен. - Таткото на моя татко казваше:
"За да си тънък, ако ти желаеш, трябва по-малко да пикаеш.
А по-представителен, за да изглеждаш, като куче ти да се изцеждаш."
Гледай каква красота, Тео...
На колко години е тази кобила? - На три години и два месеца.
Има само един недостатък – не понася свирката на влака.
Когато сме на гарата, правя чудеса, за да я удържа!
Какво ще ядем днес? - Спагети.
Какво правиш? Не си си разкопчал панталона!
Татко, чичо се напика! - А онзи каза, че бил нормален!
Не си е разкопчал панталона! Забравил е.
Вярно е! Морето изглежда като синя линия.
Чичо, напикал си се! - Млъквай!
Не си отвори дюкяна!
Няма нищо. Ще се преоблече в чифлика.
Идвай тук, докато не съм се хвърлил под колелата!
Качвай се! Разбойник!
Тръгваме ли? - Да, карай.
Е, и днес похапнахме!
Вие вървете, порадвайте се на извора.
Аз ще остана тук със сина си Тео, за да пийнем по още чашка вино.
С удоволствие, но стига толкова вино.
Знаеш ли какво ще направя? Ще си подремна.
Браво! На сянка ще ти бъде добре.
Яйцето е красиво, нали, Тео? И аз мисля така.
Когато видя яйце, мога да го съзерцавам с часове.
Понякога се питам как може природата да създаде нещо толкова съвършено.
Скъпи, природата я е създал Господ, а не дървеняк като теб!
Я си гледай работата! Ще се видим по-късно.
Разчитай на баща си. Менгино, колко е далече?
Чичо, виж как ще я хипнотизирам.
Олива, тук има жаба! Прилича на отец Балоза!
Как е? - Перфектно!
От него няма да имаш махмурлук. А това ще го оставим тук.
Хвърли този камък! Проклет пакостник!
Недей да плачеш, хулиган такъв! Не плачи!
Татко! - Какво има?
Чичо Тео се е качил на дървото!
Какво казва? Защо крещи? - Не мога да разбера.
Чичо се е качил на дървото!
Искам жена!
Откъде да ти намеря жена, синко?
Къде е? - Чичо ти е горе. Виж!
Искам жена!
Ето го горе, татко!
Хайде, Тео, слез, може да се нараниш.
Ти какво стоиш? Бързо донеси стълба!
Така ли го гледаш? Как се е качил на дървото?
Татко, ще се кача да го сваля. - Така ще те халосам,
че ще се забиеш в земята! - Искам жена!
Как се е качил горе? Ако падне, ще се убие.
Миранда, влизай в къщата и не прави сцени.
Искам да знам как го е направил? - Ами пиехме си вино и...
Изведнъж скочи... - Изкачи се като котка.
Тео, какво правиш? Хвърляш камъни по стария си баща?
Тео, чуваш ли? Стига толкова!
Ще се гръмна! Това живот ли е! - Не прави така...
Тео, слизай! Виж, че брат ти се ядоса!
Г-н Тео, хайде слизайте! - Искам жена!
Това е напълно естествено желание. Той е на 42.
Да, но ще падне. - Аз, когато бях на 42...
На теб не ти ли се иска? Хайде стига, слизай!
Слизай, Тео!
Добро хвърляне, чичо! Улучи го в главата! Браво!
Сега аз ще се кача, но недей да хвърляш по мен!
Ще си хванем птиченце.
Всички ни ли искаш да изтребиш? - Сега аз ще се кача.
Да, да. Внимавай, че ако ме улучиш, лошо ти се пише!
Какъв удар, а? - Убиец!
Надявам се някой да те претрепе! - Искам жена!
Господи, сега какво да правя? Да се занимавам с онанисти!
Какъв глупак съм! Глупак!
Добре, прибираме се вкъщи! Дино, впрягай коня!
Хайде! Бързо, тръгваме си! Всички!
Г-н Аурелио, горе ли ще го оставите? - Да, ще го оставим там! Впрягай коня!
Добре, както кажете. - Татко! Тита!
Извикай майка си! Къде е майка ти?
Там ли ще го оставим? - Добре си е горе.
Да тръгваме, искам да се прибирам. - Но той ми е син, Аурелио.
Искам жена! - Миранда!
Тео, тръгваме си! Слизай!
Само ще се направим, че си тръгваме. - Чуй, Аурелио, тръгвайте без мен.
Ще го уговоря. Ще слезе, ще видиш. - Миранда!
Качвайте се във файтона! Всички!
Тръгваме веднага. Качвай се!
Е, Тео, какво ще правиш? Там ли оставаш? Ние си тръгваме.
Скоро ще се стъмни. После няма кой да те върне?
Там ли искаш да останеш? Добре. Чао.
Хайде, идвай!
Тео, в името на Богородица, слизаш или не? Чуваш ли ме? Тръгвай!
Тео, хайде, ела! - Чао, чичо!
Искам жена! - Всички ни ще докара до инфаркт!
Хайде, слизайте! Всички долу! Без въпроси!
Ти защо плачеш? Да не полудя и ти?
Тино, бягай в болницата, повикай санитарите
и веднага се връщай, иначе ще се хвърля в кладенеца!
Защо плачеш? Трябва да се смееш, това е смешно.
Чуваш ли го, Миранда? Плаче! Горкичкият!
По-добре ли си?
Искам жена!
Повече не мога да го слушам! Накарайте го да млъкне! Стига!
Татко... татко... - Какво?
Да отида ли да повикам Волпина?
Татко, виж!
Мамо, дойдоха.
Добър вечер, докторе. - Какво се е случило?
Качи се на дървото. - Хубаво място. Чист въздух.
Ваше ли е? - Това е просто един стар чифлик.
Вече пет часа стои там. Горе е. Сега не се вижда, заради листата.
Какво сте му направили? - Нищо. Крещеше и хвърляше камъни.
Не може цял живот да стои там, докторе.
Монахинята е джудже! Мамо!
Това ще е зле и за него, и за нас. - Спокойно, тя ще се погрижи.
На хлад ли стоиш там?
Тя се качва при него!
Я слизай! Нямам намерение да ти търпя глупостите!
Каква сила, мамо! Накара го да слезе!
Накара го да слезе, мамо! И е доволен!
Тео, Тео...
Ето го и него. Пак ли започна да правиш магарии?
Не... - Как не? А какво правеше горе?
Броил е колко смокини са се родили тази година.
Хайде, хайде... Отведете го.
Понякога е нормален, понякога – не. Като всички нас.
Чао, чичо! - О, Тита. Добре си, нали?
Отгоре се виждаше къщата на Джиджино.
Отдавна не съм го виждал.
Между 23 ч. и полунощ. Да, с лодката на Кагета.
30 етажа! 16 комина!
Представяш ли си какво би направил Сандокан с такъв кораб?
А къде е "Роналд Колман"? Не го виждам.
Градиска! Ура за Градиска!
Здравей, сестричке. Тук е вашият кораб. Заповядайте!
Къде отиват всички тези хора?
Къде отиват с разтуптени сърца? Къде отиват?
Днес е забележителен ден за нашата страна, за нашето отечество.
Хайде, качвайте се! Тръгваме!
Ако падна във водата по твоя вина, ще ми купиш нова рокля.
Иска ми се да ви разкажа, но не мога, защото все още е нещо ново.
Къде отиват всички тези хора? Да вървят по дяволите...
На колко километра е? - На осем.
Но благодарение на Галилей ще го видим на 400 м.
Възхитително! - Все едно е точно до нас.
Г-н адвокат, колко ли може да тежи?
Мисля, че е два пъти по-голям от грандхотела.
Два грандхотела плюс арката на Август!
В откритото море излизам... - Върви по дяволите с твоето море!
"Ти тръгваш и аз следвам съдбата ти сред вълните,
наблюдавайки великото пробуждане..."
Джино, приближи се до майка си. Госпожо, седнете по-близо до сина ви.
Мамка му, момчета! Водата е ледена.
Топките ми заприличаха на изсушени бобчета.
Да не доплува от брега? - Че откъде другаде?
Свободен стил.
На третия ден отивам там с лодката си и свирвам както обикновено.
Делфинчето изскочи, опря глава на лодката и каза: "Мамо"!
Я се разкарай! - Защо?
Делфините са най-умните същества. И моя зъболекар ми го каза.
Виж колко са много.
Милиони, милиони и милиони звезди.
По дяволите, момчета! Питам се как успява да се задържи туй чудо?
Защото за нас, така да се каже, е много лесно.
За да се построи къща, са нужни само тухли, вар...
А там, горе, майчице мила! Къде са излели основите?
Това не са конфети! Миранда!
Да не заспа? Отговори ми.
Студено ли ти е? Искаш ли сакото? Хайде, вземи го.
Загърни се, че ако замръзнеш, ще започнеш да се оплакваш.
Още дълго ли ще чакаме? Часът вече е 1.
Кой знае? Казаха около полунощ.
А може и да закъснее. Идва чак от Америка.
Вървете всички на майната си! - Той е приятел.
Отправи ти най-добри пожелания.
Всеки път толкова се надявах, но всеки път не ставаше нищо.
Според теб... на колко години съм? - На 52?
Не ме е срам кажа истината.
Дори винаги добавям няколко години. На 30 съм.
Това е удивително, скъпа. - Още не съм загубила надежда.
Мислех, че си на 17.
Мечтая да срещна някого. Да е сериозно, за цял живот.
Искам семейство, деца, съпруг,
да си говорим вечер, и може би да пием кафе с мляко.
Понякога и да правим любов, защото, което си трябва, си трябва.
Но чувствата са по-важни от правенето на любов.
Аз съм изпълнена с подобни чувства.
Но на кого да ги дам? На кого са нужни?
Хей, да не плачеш? Глупаче! Видя ли я? Плаче!
Да, момичето е много чувствително и деликатно.
Има право, всички мъже са еднакви! - Недей да плачеш, скъпа!
Ето го! - Татко, татко!
"Рекс"! "Рекс"!
Да живее "Рекс" – най-голямото постижение на режима!
Като представител на кметството, ви пожелавам приятен път!
Да живее Италия!
Как изглежда?
Джина! Какво е това нещо?
Нищо не се вижда!
Ще се държа за оградата.
За последно такава мъгла имаше през 1922 г.
Хей, полека! Спри! Аз съм тук! Тук има човек!
Да пукнеш дано!
Джина! Джина!
Къде съм? Като че ли съм никъде.
Ако смъртта е такава, то нямам високо мнение за нея.
Всичко изчезна. Хората, дърветата, птичките, виното...
Мамка му!
Дино, загубих се. Не си намирам къщата. Къде съм?
Как къде? Вие сте точно пред къщата си.
Ето я там. - Благодаря.
Къде отиваш в тази мъгла? - На училище. Довиждане, дядо.
Виж ти.
Бил съм в Норвегия. Две жени!
Красиви, големи, норвежки!
Бакла, семки, боб...
Хей, тук е отворено. Влизам.
Който стигне последен е мухльо!
Назо, ела да видиш това!
Каква красота!
Къде си, любов моя?
Номер 18. - 18... Кампари.
Алдина, искаш ли да знаеш кой беше?
Знаем, беше Кампари. - Запознахме се в Монца.
Алдина!
Лало! Къде хукна?
Какво е това, Лало? - Вижте, ухо!
Може ли? - Затворено е.
Може ли да вляза, госпожице? Добър вечер.
Какво искаш? - Една цигара.
Да ви помогна ли, госпожице? - Я стига, не можеш да го вдигнеш.
Как да не мога? Мога да вдигна 80 кг. Веднъж дори вдигнах баща си.
Не ме разсмивай.
Защо не? Вие колко тежите? - Не знам.
Искате ли да видите, че мога да вдигна и вас?
Да видим.
Ще видите, че наистина мога. - Да видим.
Пусни ме! Пусни ме, глупчо! - Видяхте ли?
Силен си! - Сега пак ще ви вдигна.
Добре, достатъчно.
Свали ме долу. Стига!
Ти си луд, ще ме изпуснеш!
Наистина си луд. Но какво ми става? Главата ми.
Видяхте ли колко пъти ви вдигнах?
Да, скъпи. Ела насам. Ти наистина си много мил.
Накарай ме да полудея. Подлуди ме мъничко.
Какво да правя? - Смучи!
Давай...
И тази може...
Но какво правиш? Не духай, а смучи, миличък!
Така добре ли е? - Не, не така!
Трябва да смучеш, идиот такъв!
Но какво правиш? - Не мога да дишам!
Стига! Махай се, че трябва да затварям.
Какво искаше? Цигара ли?
Ето, подарявам ти я. Сега изчезвай! - Благодаря.
Не мога да я вдигна. - Аз ще ти отворя.
Хайде, излизай. - Довиждане.
Хайде, пий. Ще се почувстваш по-добре.
Горещо е, мамо! - Трябва да е горещо.
Има муха, мамо.
Къде има муха? - Ето там. И там.
Единствената къща, в която има мухи през зимата.
Мамо, с татко как го направихте? - Какво да сме направили?
Как сте се запознали, как сте се влюбили и как сте се оженили?
Какво те прихваща? Пък и кой ли си спомня вече!
Баща ти не е много по действията, знаеш го.
Той беше общ работник в селото и тъй като нашите
бяха малко по-заможни, не бяха във възторг от него.
Всъщност се оженихме
и избягахме, без да кажем нищо на никого.
А първата целувка? Кога се целунахте за първи път?
Какви са тези въпроси?
А и не знам дали сме се целунали.
Първия път, когато се видяхме, той си свали шапката и толкоз.
Това беше най-многото, което можеше да се направи тогава.
По наше време не беше както е сега – да правиш, каквото ти хрумне.
Аз не правя, каквото ми хрумне, мамо! - Не се отвивай, потен си.
Какво ти се върти в главата? Та ти още носиш къси панталони.
Тогава ми дай дълги, като на другите момчета.
Кой носи дълги? Джина!
Каза ми да не й изпращам повече любовни бележки.
Отиди да помолиш доктора да дойде възможно най-бързо.
Нека да прегледа и вас. Толкова ме изплашихте онзи ден.
Върви, върви...
Но аз ще й изпращам бележки, когато си поискам.
В Африка! Ще стана доктор и ще замина за Африка!
Тогава тя ще разбере! - Да.
Заваля сняг!
Наистина вали сняг! - Колко е красиво!
Учителю Фигета, на!
Ако продължи така, няколко дни няма да има училище.
Вижте планината, цялата е побеляла.
Назо, да отидем да видим снега край морето.
Мокър е, няма да натрупа.
Довиждане. Върви си!
Стойте там! Врабчета!
Чакай, идвам с теб. - Хайде, идвай.
Тита, ела да видиш как вали!
Да отворим.
Красиво е!
И аз искам!
Продължава да вали! Тази гадост вали вече четири дни, по дяволите!
Тази година ще бъде запомнена като Годината на големия сняг.
От времето на последния ледников период,
в нашето градче за първи път натрупва толкова сняг. Метър и...
Това сигурно беше някое момче. Не може да е някой друг.
Както казах, изключение правят годините
1541, 1694,
1728, 1888,
когато е валяло сняг на 13 юли.
Къде отиде?
Как е майка ти? - Вече е по-добре.
Още е в болницата, но доктора каза, че е извън опасност.
Горкичката. Не забравяй да я поздравиш от мен, когато я посетиш.
Майка ти е добра жена. Винаги ми дава супа
и вино. Добра жена.
Добър ден.
Мамо!
Здравей, Миранда. - Как си?
Донесох ти карамфили. - Благодаря. Ти как си?
Здравей, Аурелио. Колко са хубави!
Застанах малко на прозореца, но сега пак ще си легна.
Чувствам се добре. Какви хубави цветове!
Не ти ли е топло с това, мамо?
Ядохте ли? - Да, ядохме.
Още ли ядосваш татко си? - Той ме удря по главата, мамо!
Някой ден ще ме пребие!
Отзад има хубава градинка. Не знаех.
Снегът изглежда все едно е разцъфнал.
Мамо, още вали сняг.
В известен смисъл имаш късмет, че си тук, Миранда,
защото в такова време най-хубаво е да си в леглото.
Уморен е. Цял ден ли работи? - Да.
Не трябва да го ядосваш, вече си голям.
Не хвърляй лед! Боли!
В този дъжд и този сняг, някой удря го на бяг.
Глупак! Не!
Точен удар, ваше превъзходителство!
Оставете я! Не! Не по Градиска!
Стига! Стига! Предавам се!
Ще ви пребия, ако ми счупите витрината!
Какво е това?
Това е паунът на графа!
Ето го! Лети насам!
Да го хванем, момчета.
Нищо не разбирам. Какво се е случило?
Ще ти обясня в колата, чичо.
Защо в колата? Къде отиваме?
Наблизо, чичо. В чифлика на леля Дзаира.
Дошъл е един роднина от Америка и иска да те види.
Щом иска да ме види, защо не дойде тук?
А кой е този роднина?
Леля умря.
Дръж се.
Не прави така! Отвори, Тита!
Не, няма да отворя! Не!
Лало! Припадна.
Татко, на вуйчо му е зле.
Да го отведат в казиното!
Прекръсти се, татко.
Как си? - По-добре!
Не го приемай толкова тежко. Дръж се!
Заемете местата си. Къде са сирачетата?
Престани!
Да живеят младоженците!
Хвани ме под ръка, Назо.
Направете път, гърдите ми са пълни с мляко!
Вдигам тост за младоженците и казвам:
"Да сте здрави, да сте живи, и дълго да живеете щастливи!"
Когато се напиеш и говориш в рими!
Градиска се омъжва и заминава!
Градиска, прости ни, ако някога сме те ядосвали,
но сега, когато си тръгваш, ни е мъчно.
Много ще ни липсваш.
Мълчанието е злато, думата – сребро,
пожелавам на младоженците всичко най-добро!
Къде е булката? - Точно пред теб.
Нашата Градиска ни напуска, защото намери своя Гари Купър.
Е, да, Гари Купър е каубой, а Матео – карабинер,
но любовта си е любов. Бъди щастлива, Градиска!
Да живеят младоженците!
Вие осъществихте вашата мечта за любов.
Сега сте задължени да си направите деца.
За вашето семейство, за Църквата и за родината!
А сега още един тост, преди да се разотидем.
Снимка! Снимка! Сега всички ще се снимаме.
Огледалото! Дай ми го! - Всички застанете зад булката!
Нашата Нинола е красавица! Какво правиш, плачеш ли? Полудя ли?
Не плача. - Хайде, приближете се.
Карабинерът, застанете по-назад. Разкарай се от тук!
Стойте на светло.
Не мърдайте. Така е добре! - Заваля.
Усмивка. Готово. Да направим още една.
Какво правиш, пияницо? - И аз ще те разцелувам.
Да отидем на слънце. Булката в центъра. Готови?
Съчиних друго стихотворение, в което се казва:
"Дори и на света да има много хубави неща,
е пълен със селца, които по-хубави са от града".
Студеният душ ще ти дойде добре. Ще те измие.
Вали! - Ставай!
Вече не вали! Седни! Сядай и свири!
Мократа булка е щастлива булка!
Да живее Италия!
Довиждане. Вървете си вкъщи!
Бишейн ви поздравява.
Назо, прибирам се!
Чакай ме, идвам с теб!
Букетът! Чакай!
Сбогом! Обичам ви всички...
Градиска тръгва! - Заминава!
Сбогом, Градиска!
Пухчета!
Къде е Тита? - Назо, ще отидем ли за риба?
Тита си е тръгнал.
превод curidge
редакция НИКЧО